overthelex/multi-legal-bench huggingface dataset:
Ústavní soud rozhodl o ústavní stížnosti M. V. A., t. č. Věznice Valdice, proti usnesení Nejvyššího správního soudu ze dne 14. 12. 2021 č. j. 6 As 317/2021-21 a usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 27. 9. 2021 č. j. 31 A 25/2021-19, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

Stěžovatel se domáhá zrušení v záhlaví označených rozhodnutí soudů. Tvrdí, že uvedenými usneseními došlo k porušení jeho ústavně zaručeného práva podle čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod a čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. K tomu mělo podle stěžovatele dojít v důsledku nesprávného postupu Krajského soudu v Hradci Králové, který nesprávně vyhodnotil postavení Krajského státního zastupitelství v Hradci Králové jakožto orgánu činného v trestním řízení, a nedůvodně tak odmítl žalobu stěžovatele na ochranu před jeho nečinností. K porušení výše uvedeného práva mělo dojít také v důsledku nesprávného postupu Nejvyššího správního soudu, který zastavil řízení o kasační stížnosti stěžovatele pro nezaplacení soudního poplatku.


 Ústavní soud je povinen nejprve zkoumat, zda ústavní stížnost splňuje všechny náležitosti požadované zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), a zda jsou vůbec dány podmínky pro její projednání, a to včetně podmínky povinného zastoupení stěžovatele advokátem (§ 29, § 30 odst. 1 a § 31 odst. 2 zákona o Ústavním soudu). Ústavní soud vyzval stěžovatele, aby doložil speciální plnou moc pro zastupování před zdejším soudem v dané věci. Stěžovatel následně opakovaně požádal o prodloužení lhůty k odstranění vad. Ústavní soud mu vyhověl, lhůtu k odstranění vad návrhu nakonec prodloužil do 31. 5. 2022 a upozornil jej, že tato lhůta je již konečná. Podáním ze dne 30. 5. 2022 stěžovatel opětovně požádal o prodloužení lhůty.

Této žádosti již Ústavní soud nevyhověl, neboť není možné lhůtu k odstranění vad opakovaně prodlužovat a obcházet tak kogentní ustanovení § 72 odst. 3 zákona o Ústavním soudu, podle kterého lze ústavní stížnost podat ve lhůtě dvou měsíců od doručení rozhodnutí o posledním procesním prostředku, který zákon stěžovateli k ochraně jeho práva poskytuje. K prodlužování lhůt přistupuje Ústavní soud jen výjimečné, neboť jím je navrhovatel zvýhodňován oproti ostatním stěžovatelům, kteří své povinnosti podat bezvadnou ústavní stížnost v zákonem stanovené lhůtě dostáli.

Protože stěžovatel ve stanovené lhůtě (ani do dnešního dne) vady neodstranil, Ústavní soud mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků řízení ústavní stížnost podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu jako návrh zjevně neopodstatněný odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 16. června 2022


JUDr. Vladimír Sládeček, v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedy Jiřího Zemánka a soudců Josefa Fialy (soudce zpravodaje) a Radovana Suchánka ve věci ústavní stížnosti Pavla Jurkoviče, zemřelého 4. 12. 2019, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 15. července 2019 č. j. 26 Cdo 1178/2019-331, za účasti Nejvyššího soudu, jako účastníka řízení, a obchodní korporace Bytové družstvo v Orlové, sídlem Masarykova třída 1326, Orlová, a Márie Jurkovičové, jako vedlejších účastníků řízení, o procesním nástupnictví, takto:


 V řízení o ústavní stížnosti vedeném pod sp. zn. III. ÚS 3422/19 bude po zemřelém stěžovateli Pavlu Jurkovičovi nadále pokračováno s jeho procesními nástupci Ing. Albertem Jurkovičem a MUDr. Kamilem Jurkovičem.
 


 Odůvodnění

1. Ústavní stížností podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy České republiky (dále jen "Ústava") zaevidovanou pod sp. zn. III. ÚS 3422/19 napadl stěžovatel (v zastoupení opatrovníkem Petrem Jurkovičem) shora označené usnesení Nejvyššího soudu. Vzhledem k tomu, že ústavní stížnost nesplňovala předepsané náležitosti, byl opatrovník přípisem ze dne 19. 11. 2019 vyzván k odstranění vad; protože opatrovník zemřel dne 20. 11. 2019, tento přípis nepřevzal.

2. V dalším průběhu řízení Ústavní soud zjistil, že stěžovatel dne 4. 12. 2019 zemřel a že k provedení úkonů v řízení o pozůstalosti byla jako soudní komisař pověřena Okresním soudem v Karviné notářka Mgr. Petra Vlčková, sídlem Na Nábřeží 654/79, Havířov. Podle sdělení notářky ze dne 20. 1. 2020 měl zůstavitel dva syny, kteří dědictví po něm neodmítli a jsou dědici ze zákona, a to Ing. Albert Jurkovič a MUDr. Kamil Jurkovič.


 3. Ztratí-li v průběhu řízení o ústavní stížnosti stěžovatel, který je fyzickou osobou, způsobilost být účastníkem řízení, a umožňuje-li povaha věci pokračovat v řízení, jsou podle § 63 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), ve spojení s § 107 odst. 2 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád (dále jen "o. s. ř."), procesním nástupcem, nestanoví-li zákon jinak, ti, kteří vstoupili do práva nebo povinnosti, o něž v řízení jde. O tom, s kým bude v řízení pokračováno, resp. kdo bude procesním nástupcem zemřelého účastníka, soud rozhodne usnesením (§ 107 odst. 1 o. s. ř.).

4. V posuzované věci dle názoru Ústavního soudu pokračování v řízení o ústavní stížnosti nic nebrání, neboť v něm nejde o právo, jež je vázáno jen na samotnou osobu účastníka řízení, a podle hmotného práva jeho smrtí k zániku právního vztahu nedošlo. Za této situace Ústavní soud rozhodl, že v řízení bude pokračováno s dědici stěžovatele, jak je uvedeno ve výroku tohoto usnesení.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 28. ledna 2020


Jiří Zemánek v. r.
předseda senátu
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Pavlem Šámalem o ústavní stížnosti stěžovatelky Ž. S., t. č. ve Věznici Velké Přílepy, proti usnesení Okresního soudu v Litoměřicích sp. zn. 5 T 37/2016, za účasti Okresního soudu v Litoměřicích, jako účastníka řízení, a Okresního státního zastupitelství v Litoměřicích, jako vedlejšího účastníka řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

1. Dne 19. 5. 2020 bylo Ústavnímu soudu doručeno podání stěžovatelky označené jako "Ústavní stížnost proti usnesení Okresního soudu v Litoměřicích sp. zn. 5 T 37/2016" (datum vydání rozhodnutí nebylo v ústavní stížnosti uvedeno).


 2. Dříve než se Ústavní soud může zabývat podstatou ústavní stížnosti, je třeba zkoumat, zda splňuje formální náležitosti předpokládané zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu").

3. Návrh stěžovatelky trpí formálními vadami - nebyl sepsán advokátem, nebyla k němu přiložena plná moc pro zastupování v řízení před Ústavním soudem, v návrhu chyběla jakákoliv ústavněprávní argumentace k údajnému porušení stěžovatelčiných základních práv a svobod a nebyla k němu ani přiložena kopie rozhodnutí o posledním prostředku, který byl k ochraně práva použit.

4. Ústavní soud proto výzvou ze dne 3. 6. 2020 stěžovatelku poučil o nutných náležitostech ústavní stížnosti. Byla upozorněna, že každá ústavní stížnost musí být sepsána advokátem a doložena jeho plnou mocí, ve které je výslovně uvedeno, že je udělena pro zastupování před Ústavním soudem (§ 30 odst. 1, § 31 odst. 2 zákona o Ústavním soudu), přičemž byla informována, že advokáta jí za určitých podmínek může určit Česká advokátní komora. Byla poučena také o podmínkách vyplývajících z § 34 odst. 1, § 72 odst. 3, § 72 odst. 6 a § 75 zákona o Ústavním soudu. Stěžovatelka byla vyzvána k odstranění vad podání, k čemuž jí byla stanovena lhůta jednoho měsíce od doručení výzvy k odstranění vad. Dále Ústavní soud stěžovatelku poučil, že nebudou-li vady ve stanovené lhůtě odstraněny, bude její návrh podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítnut.

5. Z doručenky je patrné, že tato výzva byla stěžovatelce doručena dne 12. 6. 2020. Přestože byla stěžovatelka poučena o tom, jaké náležitosti vyžaduje zákon pro podání řádné ústavní stížnosti, vytýkané vady ve stanovené lhůtě 30 dnů neodstranila. Neučinila tak ani do dnešního dne a o prodloužení lhůty k odstranění vad také nepožádala.

6. Ústavní soud proto postupoval podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu a z důvodu nenaplnění formálních podmínek pro podání ústavní stížnosti ji soudcem zpravodajem mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 22. července 2020


Pavel Šámal v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Jaroslavem Fenykem ve věci návrhu Marie Radoňové, směřující proti rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 28. 7. 2021, č. j. 8 As 138/2021-30, a rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 11. 2. 2021, č. j. 6 A 147/2019-57, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

Navrhovatelka podáním doručeným Ústavnímu soudu dne 5. 10. 2021 požadovala zrušení v záhlaví uvedených rozhodnutí správních soudů.


 Návrh na zahájení řízení nesplňuje základní zákonné požadavky na jeho projednání podle § 30 odst. 1 a § 34 odst. 1 ve spojení s § 72 odst. 2 a navazujícími ustanoveními zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (především absence povinného právního zastoupení). Stěžovatelka v minulosti podala již více jak 30 ústavních stížností a není tak pochyb o tom, že jejich náležitostí je si dobře vědoma (shodně viz usnesení ze dne 28. července 2020 sp. zn. I. ÚS 2000/20).

Obecně platí, že podaný návrh lze odmítnout, neodstranil-li navrhovatel vady ve lhůtě, která mu k tomu byla určena. Ústavní soud však zároveň konstatuje, že v řízení o ústavních stížnostech není nevyhnutelnou podmínkou, aby se poučení o povinném zastoupení advokátem dostávalo totožnému stěžovateli vždy v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo již v mnoha předcházejících případech. Lze-li vycházet ze spolehlivého předpokladu, že dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé zprostředkovat stěžovatelce zásadu, že na Ústavní soud se nelze obracet jinak než v zastoupení advokátem, pak se setrvání na požadavku vždy nového a přitom stále stejného poučení jeví jako postup neefektivní a formalistický.

S ohledem na výše uvedené Ústavní soud z důvodu nenaplnění formálních podmínek pro podání ústavní stížnosti návrh stěžovatelky soudcem zpravodajem mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona
o Ústavním soudu odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 16. listopadu 2021


Jaroslav Fenyk v. r.
soudce Ústavního soudu
Ústavní soud rozhodl o ústavní stížnosti České republiky, Okresního soudu ve Zlíně se sídlem Dlouhé díly 351, Zlín, zastoupené předsedou soudu Mgr. Petrem Hanáčkem, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 12. 2. 2020 č. j. 28 Cdo 422/2019-1139, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

Stěžovatelka se, s odvoláním na porušení čl. 38 odst. 2 a čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina"), čl. 4 a čl. 96 odst. 2 Ústavy, domáhá zrušení v záhlaví uvedeného rozhodnutí Nejvyššího soudu, kterým byl zrušen rozsudek Krajského soudu v Brně, pobočky ve Zlíně ze dne 16. 7. 2018 č. j. 60 Co 169/2018-1072 a opravné usnesení téhož soudu ze dne 27. 8. 2018 č. j. 60 Co 169/2018-1086 a věc vrácena tomuto soudu k dalšímu řízení.


 Ústavní soud se podanou stížností zabýval nejprve z hlediska procesních podmínek její přijatelnosti, tedy zda vyhovuje požadavkům zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), na takový návrh kladeným, a dospěl k závěru, že ústavní stížnost je nepřípustná.

Podle ustanovení § 43 odst. 3 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu") musí být usnesení o odmítnutí návrhu podle odstavců 1 a 2 písemně vyhotoveno, stručně odůvodněno uvedením zákonného důvodu, pro který se návrh odmítá a musí obsahovat poučení, že odvolání není přípustné.

Podle § 75 odst. 1 zákona o Ústavním soudu je ústavní stížnost nepřípustná, jestliže stěžovatel nevyčerpal všechny procesní prostředky, které mu zákon k ochraně jeho práva poskytuje (§ 72 odst. 3); to platí i pro mimořádný opravný prostředek, který orgán, jenž o něm rozhoduje, může odmítnout jako nepřípustný z důvodů závisejících na jeho uvážení (§ 72 odst. 4). V citovaných ustanoveních má svůj právní základ zásada subsidiarity ústavní stížnosti, z níž plyne též princip minimalizace zásahů Ústavního soudu do činnosti orgánů veřejné moci. Ústavní stížnost je tedy krajním prostředkem k ochraně práva nastupujícím až tehdy, když náprava před ostatními orgány veřejné moci již není (standardním postupem) možná.

V projednávaném případě je evidentní, že ve věci stěžovatelky dosud nebylo pravomocně rozhodnuto, neboť usnesení odvolacího soudu bylo zrušeno a věc vrácena tomuto soudu k dalšímu řízení, ústavní stížnost je tudíž předčasná.

Ústavní soud pro úplnost uvádí, že odmítnutí stávající ústavní stížnosti pro její "předčasnost" stěžovatelku nepoškozuje, neboť k ochraně proti tvrzeným zásahům do základních práv má, resp. bude mít k dispozici zákonné procesní prostředky, a teprve po jejich vyčerpání se může s ústavní stížností obrátit na Ústavní soud, bude-li i nadále přesvědčena, že k tomu má důvody.

Na základě výše uvedeného Ústavní soud mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků řízení ústavní stížnost podle § 43 odst. 1 písm. e) zákona o Ústavním soudu jako návrh nepřípustný odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 28. května 2020


JUDr. Vladimír Sládeček, v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Tomáše Lichovníka a soudce Jaromíra Jirsy a soudce Vladimíra Sládečka o návrhu na vyloučení soudce Davida Uhlíře z projednání a rozhodování o ústavní stížnosti ve věci navrhovatelky GES INDUSTRY EUROPE LIMITED, Arch. Makariou III 229, Meliza Court, 3105 Limassol, Kypr, vedené u Ústavního soudu pod sp. zn. II. ÚS 52/21, takto:


 Soudce David Uhlíř je vyloučen z projednání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. II. ÚS 52/21.
 


 Odůvodnění:

Soudce David Uhlíř oznámil svým dopisem ze dne 18. 1. 2021 předsedovi I. senátu, že se cítí být podjatým ve shora uvedené věci, jelikož před svým jmenováním Ústavním soudcem poskytoval jako advokát advokátní právní služby jiným subjektům náležejícím do koncernu GES. Z toho důvodu je toho názoru, že jsou dány podmínky pro jeho vyloučení podle ustanovení § 36 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu.


 Podle § 36 odst. 1 shora citovaného zákona, je soudce vyloučen, jestliže se zřetelem na jeho poměr k věci, účastníkům, vedlejším účastníkům nebo jejich zástupcům, lze mít pochybnost o jeho nepodjatosti. Rozhodnutí o vyloučení soudce z důvodů uvedených v tomto ustanovení představuje výjimku z ústavní zásady, že nikdo nesmí být odňat svému zákonnému soudci; příslušnost soudu i soudce stanoví zákon (srov. čl. 38 odst. 1 Listiny základních práv a svobod).

Nezávislý a nestranný soudce je klíčovou součástí práva na spravedlivý proces. Nestrannost soudce je třeba posuzovat jak ze subjektivního, tak z objektivního hlediska, přičemž subjektivní kritérium vypovídá o osobním přesvědčení soudce v daném případě, objektivní naproti tomu o tom, že soudce skýtá dostatečné záruky vylučující v tomto ohledu oprávněné pochybnosti.

Na základě výše uvedených důvodů proto I. senát Ústavního soudu, určený podle ustanovení § 10 odst. 1 rozvrhu práce Ústavního soudu na období od 1. ledna 2021, dospěl k závěru, že existuje důvod podle ustanovení § 36 odst. 1 zákona o Ústavním soudu k vyloučení soudce Davida Uhlíře z projednání a rozhodování věci sp. zn. II. ÚS 52/21, a to pro jeho předchozí poskytování právních služeb jiným subjektům z koncernu GES.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 28. ledna 2021


Tomáš Lichovník v. r.
předseda senátu
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Pavlem Šámalem o ústavní stížnosti stěžovatele Jozefa Baloga, proti opatření Ministerstva zdravotnictví ze dne 30. července 2021 č. j. MZDR 15757/2020-56/MIN/KAN, za účasti Ministerstva zdravotnictví, jako účastníka řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

1. Ústavní soud obdržel podání stěžovatele, z jehož kontextu lze dovodit, že stěžovatel ústavní stížností brojí proti v záhlaví uvedenému opatření Ministerstva zdravotnictví.

2. Dříve, než může Ústavní soud přistoupit k projednání a rozhodnutí věci samé, musí prověřit, zda jsou splněny všechny formální náležitosti a procesní předpoklady jejího meritorního posouzení stanovené zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu").


 3. Ustanovení § 30 odst. 1 zákona o Ústavním soudu fyzickým a právnickým osobám ukládá povinnost, aby byly v řízení před Ústavním soudem zastoupeny advokátem v rozsahu stanoveném zvláštními předpisy, což se vztahuje již na samotné sepsání ústavní stížnosti. Podle § 31 odst. 2 zákona o Ústavním soudu v plné moci k zastupování podle § 29 a § 30 odst. 1 tohoto zákona musí být výslovně uvedeno, že je udělena pro zastupování před Ústavním soudem.

4. Podání stěžovatele trpí zjevnými vadami. Především není zastoupen advokátem, podání neobsahuje konkrétní argumentaci, v čem stěžovatel spatřuje zásah do svých ústavně zaručených práv a svobod, a není k němu přiložena kopie posledního rozhodnutí příslušného orgánu veřejné moci, které se věci týká.

5. Účel povinného zastoupení spočívá v tom, aby ústavní stížnost splňovala všechny náležitosti, které zákon stanoví, tj. zejména aby z podání bylo patrno, jaké věci se týká, co sleduje a čeho se navrhovatel domáhá, jakož i označení důkazů k tvrzením obsaženým v návrhu (§ 34 zákona o Ústavním soudu). Především pak musí být z návrhu zjevné, k porušení jakých ústavně zaručených práv a svobod mělo podle stěžovatele dojít.

6. Ústavní soud proto stěžovatele dne 10. 11. 2021 vyzval k odstranění uvedených vad a k tomu mu určil lhůtu 30 dnů od doručení dané výzvy. Ústavní soud stěžovatele poučil, že má možnost požádat Českou advokátní komoru o určení advokáta. Upozornil jej však, že neodstraní-li vady ve stanovené lhůtě, ústavní stížnost bude podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítnuta.

7. Lhůta k odstranění vad návrhu uplynula dne 15. 12. 2021. Stěžovatel vady návrhu (sub 2) ve stanované lhůtě a ani po jejím uplynutí neodstranil; zejména není zastoupen advokátem v rozsahu stanoveném zvláštními předpisy. Proto soudce zpravodaj podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu ústavní stížnost mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků odmítl.


Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 17. prosince 2021


Pavel Šámal
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedkyně Kateřiny Šimáčkové a ze soudců Ludvíka Davida a Vladimíra Sládečka ve věci ústavní stížnosti stěžovatelky WELS - MONT - PRAHA, s. r. o., se sídlem Kačerov 47, Zdobnice, zastoupené Mgr. Tomášem Urbanem, advokátem se sídlem Sadová 2446, Rakovník, proti usnesení Nejvyššího soudu č. j. 28 Cdo 821/2020-1097 ze dne 14. dubna 2020, za účasti Nejvyššího soudu jako účastníka řízení a 1) Ing. Hany Kleinhamplové, 2) Ing. Adolfa Krále, 3) Vojtěcha Kleinhampla, 4) Jakuba Kleinhampla, 5) Ing. Pavla Kleinhampla, 6) Neklana Eisenbergera, 7) Marie Mohapel a 8) Marie Hlávkové, jako vedlejších účastníků řízení, takto:


 Soudce Jaromír Jirsa je vyloučen z projednání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. I. ÚS 1874/20.
 


 Odůvodnění:

I.

1. Soudce Jaromír Jirsa byl podle rozvrhu práce Ústavního soudu určen jako soudce zpravodaj k rozhodování o ústavní stížnosti sp. zn. I. ÚS 1874/20 proti usnesení Nejvyššího soudu, kterým bylo odmítnuto stěžovatelčino dovolání v řízení, ve kterém se před obecnými soudy stěžovatelka domáhala vydání bezdůvodného obohacení ve výši investic do nemovitosti vedlejších účastníků. Soudce Jaromír Jirsa přípisem ze dne 9. července 2020 předložil II. senátu otázku svého vyloučení z projednání a rozhodování v uvedené věci, jelikož v minulosti jako soudce Obvodního soudu pro Prahu 1 v předmětné věci rozhodoval a dne 1. dubna 2003 vynesl částečný a mezitímní rozsudek č. j. 11 C 81/2001-177.


 2. Podle § 36 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, je soudce vyloučen, jestliže se zřetelem na jeho poměr k věci, účastníkům, vedlejším účastníků, nebo jejich zástupcům, lze mít pochybnost o jeho nepodjatosti. Podle § 36 odst. 2 citovaného zákona je soudce též vyloučen, jestliže byl v téže věci činný při výkonu jiné funkce nebo povolání, než je funkce soudce Ústavního soudu.

3. Rozhodnutí o vyloučení soudce z důvodů uvedených v ustanovení § 36 zákona o Ústavním soudu představuje výjimku z ústavní zásady, že nikdo nesmí být odňat svému zákonnému soudci; příslušnost soudu i soudce stanoví zákon [srov. čl. 38 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina")]. Nezávislý a nestranný soudce je klíčovou součástí práva na soudní ochranu podle čl. 36 odst. 1 Listiny. Nestrannost soudce je třeba posuzovat jak ze subjektivního, tak z objektivního hlediska, přičemž subjektivní kritérium vypovídá o osobním přesvědčení soudce v daném případě, objektivní naproti tomu o tom, že soudce skýtá dostatečné záruky vylučující v tomto ohledu oprávněné pochybnosti.

4. Jelikož se soudce Jaromír Jirsa podílel na rozhodování v předmětné věci u Obvodního soudu pro Prahu 1, jak plyne z výše odkazovaného rozsudku, dospěl II. senát Ústavního soudu k závěru, že v daném případě existuje důvod podle § 36 odst. 2 zákona o Ústavním soudu pro vyloučení soudce Jaromíra Jirsy z projednání a rozhodování věci sp. zn. I. ÚS 1874/20. Proto bylo rozhodnuto, jak je uvedeno ve výroku.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 20. července 2020


Kateřina Šimáčková, v. r.
předsedkyně senátu
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Vojtěchem Šimíčkem o návrhu Miloslava Zouly, proti usnesení Nejvyššího správního soudu ze dne 28. 2. 2023, č. j. Na 176/2022-61, takto:


 Návrh se odmítá.
 


 Odůvodnění:

Dne 16. 3. 2023 byl Ústavnímu soudu doručen návrh, brojící proti v záhlaví označenému usnesení Nejvyššího správního soudu, kterým byl odmítnut návrh navrhovatele na ustanovení zástupce. Důvodem odmítnutí tohoto návrhu byla okolnost, že ani k výzvě soudu navrhovatel neuvedl, v jaké věci požaduje zastoupení a čím bylo ze strany orgánů veřejné moci zasaženo do jeho práv.


 Protože podaný návrh nesplňoval zákonem stanovené podmínky řízení, když navrhovatel zejména nebyl zastoupen advokátem (§ 30, § 31 zákona o Ústavním soudu), upozornil ho Ústavní soud výzvou, doručenou mu dne 20. 3. 2023, na vady návrhu s tím, že nebudou-li odstraněny do 20 dnů od doručení tohoto přípisu, bude návrh odmítnut. Výslovně byl navrhovatel poučen o způsobu, jakým si může zajistit advokátní zastoupení s upozorněním na okolnost, že Ústavní soud není oprávněn ustanovit mu advokáta.

Na tuto výzvu reagoval navrhovatel opakovanými přípisy, kterými požádal o prodloužení lhůty k odstranění vad návrhu. Těmto žádostem Ústavní soud vyhověl a tuto lhůtu prodloužil nejprve do dne 2. 5. 2023 a následně až do dne 22. 5. 2023 s upozorněním, že nebudou-li vady návrhu odstraněny ani v tomto novém termínu, bude návrh odmítnut.

Stěžovatel však vady svého návrhu neodstranil ani v této prodloužené lhůtě. Jakkoliv totiž zaslal Ústavnímu soudu celou řadu písemností, žádná z nich se věcně netýká předmětu tohoto řízení a nečiní původní návrh srozumitelnějším; nemluvě o stále chybějícím advokátním zastoupení, které je vyžadováno zákonem.

Proto Ústavní soud podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu soudcem zpravodajem návrh odmítl z důvodu neodstranění vad návrhu v určené lhůtě.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 29. května 2023


Vojtěch Šimíček v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudkyní zpravodajkou Kateřinou Ronovskou o ústavní stížnosti stěžovatele Petra Bartheldiho, bez právního zastoupení, proti usnesení Krajského soudu v Ostravě - pobočce v Olomouci ze dne 29. června 2023 č. j. 69 Co 174/2023-32, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

1. Ústavnímu soudu byla dne 15. srpna 2023 doručena ústavní stížnost stěžovatele proti v záhlaví uvedenému usnesení Krajského soudu v Ostravě - pobočce v Olomouci. Napadeným usnesením bylo potvrzeno usnesení Okresního soudu v Olomouci ze dne 26. dubna 2023 č. j. 26 C 32/2023-15, jímž byla vyslovena místní nepříslušnost a věc byla postoupena Okresnímu soudu v Pardubicích.

2. Ústavní soud nejprve zkoumal, zda tento návrh na zahájení řízení splňuje všechny náležitosti stanovené zákonem o Ústavním soudu, a zda jsou tak dány procesní podmínky řízení před Ústavním soudem. Dospěl k závěru, že tyto požadavky splněny nejsou, neboť kromě jiných vad není navrhovatel zastoupen advokátem (§ 30 a § 31 zákona o Ústavním soudu).

3. Z úřední činnosti je Ústavnímu soudu známo, že se navrhovatel opakovaně obrací na Ústavní soud s ústavními stížnostmi trpícími stejnými vadami a opakovaně je na tyto nedostatky upozorňován s poučením, že jejich neodstranění ve stanovené lhůtě bude důvodem odmítnutí ústavní stížnosti (např. ve věcech sp. zn. III. ÚS 819/23 nebo IV. ÚS 3356/22). Navrhovateli se tak dostalo náležitého poučení, včetně informace o nezbytnosti právního zastoupení advokátem a upozornění na následky spojené s neodstraněním vad. Přestože si stěžovatel musí být daných procesních podmínek řízení dostatečně vědom, podal nyní opět neprojednatelný návrh.

4. Co se týče stěžovatelova návrhu na ustanovení zástupce z řad advokátů, byl stěžovatel již dříve poučen (např. ve věci sp. zn. IV. ÚS 2411/21), že Ústavní soud neustanovuje účastníkům řízení právního zástupce. Stěžovateli bylo sděleno, že se lze se žádostí na určení advokáta obrátit na Českou advokátní komoru a že se žádost podává na předepsaném formuláři (§ 18c odst. 2 zákona o advokacii), který je dostupný na internetových stránkách České advokátní komory, nebo mu může být na žádost zaslán.


 5. Ústavní soud zastává názor, že není nezbytné, aby se poučení o povinném zastoupení dostávalo totožnému stěžovateli vždy v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo v řadě řízení předcházejících. Lze-li vycházet ze spolehlivého předpokladu, že dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé zprostředkovat stěžovateli zásadu, že na Ústavní soud se nelze obracet jinak než v zastoupení advokátem, bylo by setrvání na požadavku vždy nového a přitom stále stejného poučení postupem neefektivním a formalistickým (viz např. usnesení ze dne 5. 10. 2021 sp. zn. II. ÚS 2579/21).

6. Ústavní soud proto stejně jako v mnoha dalších případech navrhovatelovu ústavní stížnost mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků řízení za přiměřeného použití § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 21. září 2023


Kateřina Ronovská v. r.
soudkyně zpravodajka
Ústavní soud rozhodl v plénu složeném z předsedy soudu Pavla Rychetského a soudkyně a soudců Jaroslava Fenyka, Josefa Fialy, Jana Filipa, Jaromíra Jirsy, Tomáše Lichovníka, Vladimíra Sládečka, Pavla Šámala, Vojtěcha Šimíčka, Milady Tomkové, Davida Uhlíře a Jiřího Zemánka ve věcech ústavní stížnosti stěžovatelů C. N. a R. N., zastoupených Mgr. Vlastimilem Slanařem, advokátem, sídlem Krušinova 140/1, Brno, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 3. srpna 2022 č. j. 11 Tdo 1063/2021-567, rozsudku Vrchního soudu v Olomouci ze dne 18. května 2021 č. j. 2 To 29/2021-461 a rozsudku Krajského soudu v Brně ze dne 3. listopadu 2020 č. j. 10 T 14/2018-389, a ústavní stížnosti stěžovatele R. N., zastoupeného JUDr. Mgr. Zdeňkem Kopečným, advokátem, sídlem Šemberova 71/6, Olomouc, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 3. srpna 2022 č. j. 11 Tdo 1063/2021-567, rozsudku Vrchního soudu v Olomouci ze dne 18. května 2021 č. j. 2 To 29/2021-461 a rozsudku Krajského soudu v Brně ze dne 3. listopadu 2020 č. j. 10 T 14/2018-389, za účasti Nejvyššího soudu, Vrchního soudu v Olomouci a Krajského soudu v Brně, jako účastníků řízení, a Nejvyššího státního zastupitelství, Vrchního státního zastupitelství v Olomouci a Krajského státního zastupitelství v Brně, jako vedlejších účastníků řízení, takto:


 Ústavní stížnosti vedené pod sp. zn. IV. ÚS 3096/22 a III. ÚS 3090/22 se spojují ke společnému řízení a nadále budou vedeny pod sp. zn. III. ÚS 3090/22.
 


 Odůvodnění:


 1. Podle § 63 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve spojení s § 112 odst. 1 občanského soudního řádu, může Ústavní soud spojit ke společnému projednání věci, které u něho byly zahájeny a skutkově spolu souvisí nebo se týkají týchž účastníků.

2. V záhlaví uvedené ústavní stížnosti tyto požadavky splňují, Ústavní soud proto rozhodl o jejich spojení. Stěžovatelé byli shledání vinnými zločinem nedovolené výroby a jiného nakládání s omamnými a psychotropními látkami a s jedy podle § 283 odst. 1, odst. 3 písm. c) trestního zákoníku (R. N.), resp. pomoci ke zločinu nedovolené výroby a jiného nakládání s omamnými a psychotropními látkami a s jedy podle § 283 odst. 1, odst. 3 písm. c) trestního zákoníku, dále přečinem krádeže podle § 205 odst. 1 písm. a) trestního zákoníku a přečinem nedovoleného ozbrojování podle § 279 odst. 1 trestního zákoníku (C. N.), a to ve společném řízení. Stěžovatelé tudíž napadají stejná rozhodnutí.

3. Řízení o obou ústavních stížnostech se v souladu s ustálenou rozhodovací praxí Ústavního soudu spojuje k řízení vedenému pod v pořadí první spisovou značkou, což je v tomto případě řízení vedené pod sp. zn. III. ÚS 3090/22. Pro spojené řízení zůstává soudcem zpravodajem soudce určený v souladu s rozvrhem práce Ústavního soudu na období od 1. 1. 2022 č. Org. 1/22, ve znění účinném od 9. 5. 2022 č. Org. 30/22, jímž je soudce Ludvík David.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 13. prosince 2022


Pavel Rychetský, v. r.
předseda Ústavního soudu
Ústavní soud rozhodl v plénu složeném z předsedy soudu Pavla Rychetského a soudců Ludvíka Davida, Jaroslava Fenyka, Josefa Fialy, Jana Filipa, Jaromíra Jirsy, Tomáše Lichovníka, Vladimíra Sládečka, Radovana Suchánka, Pavla Šámala, Kateřiny Šimáčkové, Vojtěcha Šimíčka, Milady Tomkové, Davida Uhlíře a Jiřího Zemánka ve věci ústavní stížnosti evidované právnické osoby Cisterciácké opatství Vyšší Brod, sídlem Klášter 137, Vyšší Brod, zastoupené JUDr. Jakubem Křížem, Ph.D., advokátem, sídlem Na Podkovce 281/10, Praha 4, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 13. října 2020 č. j. 28 Cdo 2970/2020-212 a rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne 30. dubna 2020 č. j. 4 Co 169/2018-182, vedené pod sp. zn. III. ÚS 3595/20, za účasti Nejvyššího soudu a Vrchního soudu v Praze, jako účastníků řízení, a České republiky - Státního pozemkového úřadu, sídlem Husinecká 1024/11a, Praha 3, jako vedlejší účastnice řízení, takto:


 Ústavní stížnosti dosud vedené pod spisovými značkami I. ÚS 3918/19 a III. ÚS 3595/20 se spojují ke společnému řízení a budou nadále vedeny pod spisovou značkou I. ÚS 3918/19.
 


 Odůvodnění:

1. Ústavní soud obdržel dne 29. 12. 2020 ústavní stížnost, kterou stěžovatel napadá v záhlaví označené usnesení Nejvyššího soudu a rozsudek Vrchního soudu v Praze.


 2. Podle § 63 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve spojení s § 112 odst. 1 občanského soudního řádu, může Ústavní soud spojit ke společnému projednání věci, které u něho byly zahájeny a skutkově spolu souvisejí, nebo se týkají týchž účastníků.

3. Z předmětné ústavní stížnosti a jejích příloh Ústavní soud zjistil, že tato ústavní stížnost je obsahově obdobná s předchozími šestnácti ústavními stížnostmi, které stěžovatel podal k Ústavnímu soudu a které Ústavní soud usneseními ze dne 4. 2. 2020 sp. zn. I. ÚS 3918/19, II. ÚS 3990/19, II. ÚS 3991/19, IV. ÚS 3992/19, I. ÚS 4011/19, IV. ÚS 4010/19, III. ÚS 4031/19, II. ÚS 4032/19, III. ÚS 4033/19, III. ÚS 4052/19, II. ÚS 4053/19, I. ÚS 4051/19, I. ÚS 4075/19, IV. ÚS 4074/19, IV. ÚS 4073/19 a ze dne 2. 6. 2020 sp. zn. I. ÚS 3918/19, IV. ÚS 1366/20 spojil ke společnému řízení vedeném pod sp. zn. I. ÚS 3918/19.

4. Ústavní soud na základě těchto zjištění, z důvodu hospodárnosti a efektivity řízení, podle shora uvedených zákonných ustanovení spojil ve výroku uvedené věci ke společnému řízení tak, jak již učinil u předchozích obdobných ústavních stížností téhož stěžovatele.

5. V souladu s rozvrhem práce pro rok 2020 č. Org. 1/20 (úplné znění pod č. Org. 23/20) je soudcem zpravodajem spojených věcí soudce David Uhlíř, neboť mu byla přidělena první ze spojovaných ústavních stížností vedená pod sp. zn. I. ÚS 3918/19.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 27. dubna 2021


Pavel Rychetský, v. r.
předseda Ústavního soudu
Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Radovana Suchánka a soudců Jiřího Zemánka a Vojtěcha Šimíčka o návrhu na vyloučení soudce Pavla Šámala z projednání a rozhodování věci ústavní stížnosti stěžovatele M. V., t. č. ve výkonu trestu odnětí svobody ve Věznici Příbram, zastoupeného Mgr. Petrem Žižkou, LL.M., advokátem, sídlem Sedláčkova 209/16, Plzeň, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 17. března 2021 č. j. 8 Tdo 126/2021-439, usnesení Krajského soudu v Plzni ze dne 1. října 2020 č. j. 9 To 219/2020-383 a usnesení Okresního soudu Plzeň-město ze dne 26. června 2020 sp. zn. 2 T 13/2020, za účasti Nejvyššího soudu, Krajského soudu v Plzni a Okresního soudu Plzeň-město jako účastníků řízení, takto:


 Soudce Pavel Šámal je vyloučen z projednání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. IV. ÚS 1487/21.
 


 Odůvodnění:

1. Dne 17. 3. 2021 přijal v této věci Nejvyšší soud usnesení č. j. 8 Tdo 126/2021-439 v řízení, v němž jako předsedkyně senátu 8 Tdo zasedala a rozhodovala manželka soudce prof. JUDr. Pavla Šámala, Ph.D., soudkyně Nejvyššího soudu JUDr. Milada Šámalová.


 2. Vzhledem k tomu, že by - jak soudce Pavel Šámal uvádí ve svém přípisu ze dne 20. 7. 2021 - s ohledem na tuto skutečnost mohly vzniknout pochybnosti o jeho nepodjatosti, předložil spis k rozhodnutí o svém vyloučení z projednání a rozhodování v uvedené věci.

3. Podle § 36 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, je soudce vyloučen, jestliže se zřetelem na jeho poměr k věci, účastníkům, vedlejším účastníkům nebo jejich zástupcům, lze mít pochybnost o jeho nepodjatosti. Rozhodnutí o vyloučení soudce z důvodů uvedených v tomto ustanovení představuje výjimku z ústavní zásady, že nikdo nesmí být odňat svému zákonnému soudci; příslušnost soudu i soudce stanoví zákon (čl. 38 odst. 1 Listiny základních práv a svobod - dále jen "Listina").

4. Nezávislý a nestranný soudce je klíčovou součástí práv na soudní ochranu a na spravedlivý proces, která jsou zakotvena v čl. 36 odst. 1 Listiny a čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Nestrannost soudce je třeba posuzovat jak ze subjektivního, tak z objektivního hlediska, přičemž subjektivní kritérium vypovídá o osobním přesvědčení soudce v daném případě, objektivní naproti tomu o tom, že soudce skýtá dostatečné záruky vylučující v tomto ohledu oprávněné pochybnosti.

5. S ohledem na poměr Pavla Šámala k soudkyni Nejvyššího soudu, který je účastníkem řízení o předmětné ústavní stížnosti, proto III. senát Ústavního soudu, určený podle § 10 Rozvrhu práce Ústavního soudu na rok 2021 pro rozhodnutí o vyloučení soudce IV. senátu, dospěl k závěru, že je naplněn důvod podle § 36 odst. 1 zákona o Ústavním soudu k vyloučení soudce Pavla Šámala z projednání a rozhodování věci sp. zn. IV. ÚS 1487/21.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 28. července 2021


Radovan Suchánek, v. r.
předseda senátu
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Josefem Fialou o ústavní stížnosti stěžovatelky Hany Vávrové, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 13. dubna 2022 č. j. 20 Cdo 727/2022-123 a usnesení Krajského soudu v Praze ze dne 15. července 2021 č. j. 19 Co 139/2021-70, za účasti Nejvyššího soudu a Krajského soudu v Praze, jako účastníků řízení, a obchodní společnosti OPR-Finance, s. r. o., sídlem Hvězdova 1716/2b, Praha 4 - Nusle, jako vedlejší účastnice řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

1. Dne 7. 7. 2022 byla Ústavnímu soudu doručena stěžovatelčina ústavní stížnost proti v záhlaví uvedeným usnesením, s níž byl spojen návrh na přiznání odkladného účinku. V úvodu ústavní stížnosti stěžovatelka informovala, že dne 21. 6. 2022 požádala Českou advokátní komoru o přidělení bezplatného právního zastoupení.


 2. Na základě zjištění, že stěžovatelka podala ústavní stížnost, aniž by naplnila podmínku povinného zastoupení advokátem, tj. její podání nesplňovalo náležitosti předepsané zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), byla stěžovatelka vyzvána k odstranění uvedené vady ve lhůtě 30 dnů ode dne doručení výzvy a upozorněna na následky jejich neodstranění. Výzva jí byla doručena dne 25. 7. 2022. V závěru této lhůty stěžovatelka požádala o poskytnutí nové lhůty; její žádosti Ústavní soud vyhověl a prodloužil jí lhůtu do 30. 9. 2022. Podáním ze dne 30. 9. 2022 stěžovatelka podala další žádost o poskytnutí nové lhůty, na tuto žádost Ústavní soud již nereagoval. Dne 1. 11. 2022 požádal Ústavní soud Českou advokátní komoru, pobočku v Brně, o sdělení stavu vyřízení stěžovatelčiny žádosti o přidělení advokáta; obdržel informaci, že stěžovatelce byl advokát přidělen dne 5. 10. 2022 a rozhodnutí obdržela dne 6. 10. 2022. Do 1. 11. 2022 však ani stěžovatelka, ani její právní zástupce vady neodstranili, ani nijak nereagovali.

3. Ústavní soud má za to, že lhůta dvou měsíců stanovená zákonem o Ústavním soudu k podání ústavní stížnosti je plně dostačující pro podání kompletní a bezvadné ústavní stížnosti. Její faktické prodlužování určováním dalších lhůt k jejímu doplňování či odstraňování vad by mělo být jen výjimečné, neboť jím je stěžovatel zvýhodňován oproti ostatním navrhovatelům, kteří své zákonné povinnosti podat bezvadnou ústavní stížnost v zákonem stanovené lhůtě dostáli. I přesto Ústavní soud poskytl stěžovatelce obvyklou lhůtu k odstranění vady její ústavní stížnosti, tuto lhůtu prodloužil, stěžovatelka v ní (ani další měsíc) vadu neodstranila.

4. Vzhledem k tomu, že vada podání nebyla odstraněna, Ústavní soud mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků návrh podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 2. listopadu 2022


Josef Fiala v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Radovanem Suchánkem o ústavní stížnosti stěžovatele Ing. Miroslava Šebesty proti usnesení Krajského soudu v Brně - pobočky v Jihlavě ze dne 15. února 2021 č. j. 54 Co 33/2021-60 a usnesení Exekutorského úřadu Prachatice ze dne 17. prosince 2020 č. j. 040 EX 1602/20-53, za účasti Krajského soudu v Brně - pobočky v Jihlavě a Exekutorského úřadu Prachatice jako účastníků řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

1. Ústavní soud obdržel dne 22. 11. 2021 stěžovatelův návrh, jímž se domáhá zrušení v záhlaví označených rozhodnutí.


 2. Tento návrh nesplňuje náležitosti stanovené zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), včetně právního zastoupení stěžovatele v řízení (§ 29 až 31 zákona o Ústavním soudu).

3. Obecně platí, že v takovém případě je na Ústavním soudu, aby učinil opatření k odstranění vad návrhu, tedy poučil účastníka o jemu neznámých podmínkách řízení pro projednání věci před Ústavním soudem. Teprve poté, nepodaří-li se vytčený nedostatek návrhu odstranit, mají být vůči stěžovateli vyvozeny nepříznivé právní důsledky v podobě odmítnutí jeho návrhu.

4. V nyní posuzované věci však Ústavní soud shledává, že stěžovatel se na Ústavní soud obrací opakovaně, přičemž byl již mnohokrát vyzýván k odstranění vad ústavní stížnosti. Již se mu tak dostalo náležitého poučení, včetně informace o nezbytnosti právního zastoupení advokátem a upozornění na následky spojené s neodstraněním vad návrhu. Stěžovatel si tak musí být daných procesních podmínek řízení dostatečně vědom. Navzdory tomu však opět podal návrh, který není věcně projednatelný.

5. Ústavní soud zastává právní názor, že není nezbytné, aby se poučení o povinném zastoupení dostávalo totožnému stěžovateli vždy v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo v řadě případů předchozích. Lze totiž vycházet z předpokladu, že již dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé stěžovateli dostatečně sdělit, jaké náležitosti musí ústavní stížnost splňovat. Setrvání na požadavku vždy nového a stále stejného poučení by bylo postupem neefektivním a formalistickým (obdobně viz např. usnesení Ústavního soudu ze dne 5. 10. 2021 sp. zn. II. ÚS 2579/21, veřejně dostupné na internetu na http://nalus.usoud.cz).

6. Z uvedených důvodů soudce zpravodaj za přiměřeného použití § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu návrh mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků řízení odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 3. prosince 2021


JUDr. Radovan Suchánek, Ph.D. v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Jaromírem Jirsou o ústavní stížnosti stěžovatele Ing. Miroslava Šebesty, bez právního zastoupení, proti rozsudku Nejvyššího správního soudu č. j. 10 As 367/2021-13 ze dne 24. 9. 2021 a rozsudku Městského soudu v Praze č. j. 14 A 144/2021-23 ze dne 16. 8. 2021, za účasti Nejvyššího správního soudu a Městského soudu v Praze, jako účastníků řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

1. Ústavní soud obdržel dne 15. 12. 2021 návrh na zahájení řízení o ústavní stížnosti, kterým stěžovatel brojí proti v záhlaví citovaným usnesením.


 2. Návrh stěžovatele není možné považovat za řádný, jelikož má řadu procesních a obsahových nedostatků [§ 34 ve spojení s § 72 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu")]. Stěžovatel zejména není pro řízení před Ústavním soudem zastoupen advokátem (§ 30 odst. 1, § 31 odst. 2 téhož zákona).

3. Smyslem výzvy a stanovení lhůty podle ustanovení § 41 odst. 1 písm. b) zákona o Ústavním soudu je především poučení účastníka o jemu neznámých podmínkách řízení pro projednání věci před Ústavním soudem; teprve poté, nepodaří-li se nedostatek podání odstranit, jsou vyvozeny vůči stěžovateli nepříznivé procesní důsledky v podobě odmítnutí ústavní stížnosti. V řízení o ústavní stížnosti však není nevyhnutelnou podmínkou, aby se poučení o povinném zastoupení dostávalo totožnému stěžovateli vždy v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo v řadě případů předchozích. Lze-li totiž vycházet ze spolehlivého předpokladu, že dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé zprostředkovat stěžovateli zásadu, že se na Ústavní soud nelze obracet jinak než v zastoupení advokátem, pak se jeví setrvání na požadavku vždy nového a stále stejného poučení postupem neefektivním a formalistickým.

4. V nyní posuzovaném případě soudce zpravodaj nemá pochybnosti o tom, že náležitého poučení o zákonných náležitostech ústavní stížnosti se stěžovateli dostalo opakovaně již v řadě řízení (viz např. usnesení sp. zn. III. ÚS 2613/20 ze dne 12. 10. 2020 či usnesení sp. zn. IV. ÚS 3061/18 ze dne 12. 11. 2018; všechna rozhodnutí Ústavního soudu jsou dostupná na https://nalus.usoud.cz). Byť stěžovatel podal mnoho ústavních stížností trpících stejnou vadou a byl o této skutečnosti, jakož i o případných následcích neodstranění vytčené vady, v minulosti opakovaně poučen, znovu podal návrh, aniž by byl právně zastoupen advokátem.

5. Pro neefektivnost dalšího poučování soudce zpravodaj návrh mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků odmítl na základě přiměřené aplikace § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu.


Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 20. prosince 2021


Jaromír Jirsa v. r.
soudce zpravodaj