Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Jana Filipa a soudců Josefa Fialy a Radovana Suchánka (soudce zpravodaje) o ústavní stížnosti stěžovatele J. L., zastoupeného Mgr. Dušanem Havlenou, advokátem, sídlem Nad Vdovečkem 1206, Blatná, proti rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 28. dubna 2022 č. j. 70 Co 109/2022-208, za účasti Městského soudu v Praze, jako účastníka řízení, a Z. L., zastoupené Mgr. Helenou Janouchovou, advokátkou, sídlem Na Kocínce 210/3, Praha 6 - Dejvice, a nezletilých J. L. a O. L., zastoupených opatrovníkem Úřadem městské části Praha 7, sídlem U Průhonu 1338/38, Praha 7 - Holešovice, jako vedlejších účastníků řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

I.
Skutkové okolnosti posuzované věci a obsah napadeného rozhodnutí

1. Ústavní stížností podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy České republiky (dále jen "Ústava") a § 72 odst. 1 písm. a) zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), se stěžovatel domáhá zrušení v záhlaví uvedeného rozhodnutí s tvrzením, že jím byla porušena jeho ústavně zaručená práva podle čl. 10 odst. 2, čl. 32 odst. 4 a čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod a čl. 3 a 18 Úmluvy o právech dítěte.

2. Z ústavní stížnosti, jejích příloh a vyžádaného spisu Obvodního soudu pro Prahu 7 (dále jen "obvodní soud") sp. zn. 9 P 31/2021 se podává, že obvodní soud rozsudkem ze dne 27. 1. 2022 č. j. 9 P 31/2021-179 snížil výživné stanovené stěžovateli (otci) rozsudkem Obvodního soudu pro Prahu 10 ze dne 29. 1. 2020 č. j. 25 P 81/2019-98 ode dne 1. 5. 2021 pro nezletilého J. na částku 4 000 Kč měsíčně a pro nezletilého O. na částku 5 000 Kč měsíčně (I. výrok). Nezletilé svěřil do střídavé péče rodičů v týdenním intervalu s tím, že k jejich předávání bude docházet prostřednictvím předškolního a školního zařízení, a upravil péči o prázdninách a svátcích (II. výrok). O výživném rozhodl tak, že stěžovatel je povinen přispívat na výživu nezletilého O. částkou 3 000 Kč měsíčně a na nezletilého J. částkou 2 000 Kč měsíčně (III. výrok); první vedlejší účastnice (matka; dále jen "vedlejší účastnice") je povinna přispívat na výživu nezletilého O. částkou 3 500 Kč měsíčně a na nezletilého J. částkou 2 500 Kč měsíčně (IV. výrok). Tím došlo ke změně výše uvedeného rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 10 (V. výrok) a bylo rozhodnuto, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení (VI. výrok).

3. K odvolání vedlejší účastnice rozhodl Městský soud v Praze (dále jen "městský soud") napadeným rozsudkem tak, že rozsudek obvodního soudu v I. výroku o výživném stěžovatele potvrdil, v II. výroku ho změnil tak, že návrh stěžovatele na svěření nezletilých do střídavé péče zamítl a rozhodl, že stěžovatel je oprávněn stýkat se s nezletilými v každém sudém kalendářním týdnu od čtvrtka po skončení předškolní a školní výuky, kdy si je převezme v těchto zařízeních, a nebudou-li tam, pak v bydlišti vedlejší účastnice, do neděle 18:00 hodin, kdy nezletilé předá v bydlišti vedlejší účastnice, a v každém lichém kalendářních týdnu od středy po skončení předškolní a školní výuky, kdy si nezletilé převezme v těchto zařízeních, případně v bydlišti vedlejší účastnice, do čtvrtka 18:00 hodin, kdy nezletilé předá v bydlišti vedlejší účastnice; ve III. a IV. výroku rozsudek obvodního soudu zrušil (I. výrok). O nákladech řízení před soudy obou stupňů rozhodl tak, že žádný z účastníků nemá právo na jejich náhradu (II. výrok).

4. Městský soud se ztotožnil se závěrem obvodního soudu, že jsou dány důvody pro snížení výživného stěžovatele pro nezletilé, neboť u něj došlo k podstatným změnám, když se jednak v důsledku pandemie onemocnění COVID-19 snížil jeho příjem, jednak mu přibyly další dvě vyživovací povinnosti. Jde-li o péči o nezletilé, městský soud na rozdíl od obvodního soudu dospěl k závěru, že střídavá péče není v současnosti v jejich nejlepším zájmu. Byť nebyly zjištěny jiné závažné okolnosti, které by střídavé péči bránily, nezletilí i přesto, že si režim střídavé péči již vyzkoušeli, nadále soustavně vyjadřují představu o tom, že budou doma u vedlejší účastnice a ke stěžovateli budou jezdit. Se stěžovatelem, k němuž mají také velmi pozitivní vztah, si přejí být v kontaktu prostřednictvím pravidelného styku. Soud uzavřel, že oba nezletilí, zejména pak starší O., jsou již na takové rozumové a citové úrovni, že jsou schopni vyjádřit relevantně a věrohodně své přání, jehož respektování bylo dle soudu namístě. Zároveň však bylo třeba i dále podporovat vztah nezletilých ke stěžovateli, a to upravením širokého styku.


II.
Argumentace stěžovatele

5. Stěžovatel nesouhlasí s tím, jak bylo městským soudem rozhodnuto o péči o nezletilé, resp. o jejich styku s ním. Napadené rozhodnutí není v této části řádně odůvodněno, městský soud nevysvětlil, proč i přesto, že dospěl k závěru o splnění všech podmínek pro svěření nezletilých do střídavé péče, rozhodl o jejich svěření do péče vedlejší účastnice. Tvrzení nezletilých o upřednostnění vedlejší účastnice není zdaleka tak jednoznačné, jak vyhodnotil městský soud. Již v průběhu řízení před obvodním soudem probíhala střídavá péče tzv. na zkoušku a v jejím průběhu nebyl žádný zásadní problém. Městský soud se nezabýval důvody vyjádření nezletilých, ačkoliv bylo zřejmé, že jsou ovlivněni vedlejší účastnicí (nezletilí jsou ve věku 9 a 6 let, a jsou tak lehce ovlivnitelní). Napadené rozhodnutí je v rozporu s aktuální judikaturou Ústavního soudu, konkrétně s nálezem ze dne 3. 5. 2022 sp. zn. I. ÚS 3065/21 (dostupným na https://nalus.usoud.cz).


III.
Procesní předpoklady řízení před Ústavním soudem

6. Ústavní soud posoudil splnění procesních předpokladů řízení a dospěl k závěru, že ústavní stížnost byla podána včas k tomu oprávněným stěžovatelem, který byl účastníkem řízení, v němž bylo vydáno napadené rozhodnutí, a Ústavní soud je k jejímu projednání příslušný. Stěžovatel je právně zastoupen v souladu s § 29 až 31 zákona o Ústavním soudu a ústavní stížnost je přípustná (§ 75 odst. 1 téhož zákona a contrario), neboť stěžovatel vyčerpal všechny zákonné procesní prostředky k ochraně svých práv.

7. Usnesením ze dne 13. 9. 2022 č. j. IV. ÚS 2075/22-12 Ústavní soud ustanovil opatrovníkem nezletilých Úřad městské části Praha 7 (dále jen "opatrovník").


IV.
Vyjádření k věci

8. Ústavní soud vyzval účastníka a vedlejší účastníky řízení k vyjádření k ústavní stížnosti.

9. Městský soud odkázal na odůvodnění napadeného rozsudku, v němž jsou jasně vysvětleny důvody, které jej vedly k částečné změně rozhodnutí obvodního soudu. V souladu s judikaturou Ústavního soudu se soustředil kromě dalších kritérií i na přání nezletilých, kteří - zejména starší z nich - byli schopni formulovat svůj názor na věc a představy o budoucím výchovném prostředí. Nezletilí opakovaně a přesvědčivě vyjádřili touhu a potřebu být v péči vedlejší účastnice, přičemž se tak vyjádřili i poté, co si vyzkoušeli režim střídavé péče. Právě při respektu k jejich stanovisku městský soud rozhodl výše uvedeným způsobem, neboť shledal, že střídavá péče není v současnosti v jejich nejlepším zájmu. Závěrem odkázal na obdobnou situaci, která u něj byla řešena pod sp. zn. 70 Co 98/2022 a která byla završena usnesením Ústavního soudu ze dne 20. 9. 2022 sp. zn. IV. ÚS 1813/22. S ohledem na uvedené městský soud navrhl, aby byla ústavní stížnost odmítnuta jako zjevně neopodstatněná.

10. Vedlejší účastnice považuje rozhodnutí městského soudu za správné. Ke střídavé péči, která probíhala zhruba po dobu čtyř měsíců, doplnila, že se tento režim neosvědčil, provázela jej celá řada problémů, které vedly k narušení režimu nezletilých. Stěžovatel měl problém dodržet časový rozsah péče a téměř polovinu původně dohodnuté doby nezletilé u sebe neměl, když si je např. pro jejich nemoc odmítl bez předchozí domluvy převzít. To se u nich projevilo v pocitech nejistoty, když často do poslední chvíle nevěděli, u kterého z rodičů se budou ten který den nacházet, a celá situace pro ně byla nejen nepřehledná, ale i psychicky náročná. Komunikace rodičů je i nadále obtížná, přičemž stěžovatel nemá zájem o její zlepšení. Jím vznášená obvinění o ovlivňování nezletilých jsou zcela nepodložená. Namísto toho, aby se stěžovatel snažil situaci uklidnit, vzájemné vztahy nadále narušuje, když například v mezidobí podal návrh na nařízení předběžného opatření, v němž se domáhal střídavé péče; tento návrh byl soudem zamítnut. Nezletilí se jak při pohovorech vedených orgánem sociálně-právní ochrany dětí, tak při psychologickém vyšetření opakovaně vyjádřili, že chtějí být u vedlejší účastnice a stěžovatele pouze navštěvovat. Střídavá péče není vždy nutně "automatickým" řešením bez zohlednění konkrétních okolností věci; toho si byl městský soud vědom a rozhodl v souladu s nejlepším zájmem nezletilých. Ústavní stížnost by proto měla být odmítnuta.

11. Opatrovník se ztotožnil se závěry napadeného rozsudku, jímž byl v souladu s jeho doporučením stanoven dostatečně široký styk nezletilých se stěžovatelem. Nezletilí vyjádřili přání být s vedlejší účastnicí, přičemž budou mít zároveň dostatek prostoru k rozvíjení vztahů se stěžovatelem a jeho současnou rodinou. Opatrovník se nedomnívá, že by přání nezletilých bylo jakkoliv ovlivněno vedlejší účastnicí a nemá za to, že by napadeným rozhodnutím byla porušena stěžovatelova ústavně zaručená práva.

12. Ústavní soud zaslal obdržená vyjádření stěžovateli na vědomí a k případné replice, ten však této možnosti ve stanovené lhůtě nevyužil.


 V.
Posouzení opodstatněnosti ústavní stížnosti

13. Ústavní soud zastává zdrženlivý postoj k přezkumu rozhodování soudů v rodinně právních věcech. Posuzování těchto otázek je především doménou obecných soudů, které mají v řízení nejlepší podmínky pro dokazování a následné rozhodnutí. Do rozhodování těchto soudů Ústavní soud zasahuje pouze v případech extrémního vybočení z pravidel řádně vedeného soudního řízení. V posuzované věci Ústavní soud neshledal v postupu městského soudu ani v jeho rozhodnutí žádné natolik závažné pochybení, které by mohlo být z uvedených hledisek posouzeno jako porušení ústavně zaručených práv stěžovatele a mohlo by vést ke zrušení napadeného rozhodnutí. Závěry, k nimž městský soud ve věci dospěl, jsou dostatečně a přesvědčivě zdůvodněny a Ústavní soud je považuje s ohledem na skutečnosti zjištěné soudy provedeným dokazováním za logické a rozumné.

14. Mezi kritéria, která musejí soudy z hlediska nutnosti rozhodovat v nejlepším zájmu dítěte v řízení o úpravě výchovných poměrů vzít v potaz, patří zejména 1) existence pokrevního pouta mezi dítětem a o jeho svěření do péče usilující osobou, 2) míra zachování identity dítěte a jeho rodinných vazeb v případě jeho svěření do péče té které osoby, 3) schopnost osoby usilující o svěření dítěte do péče zajistit jeho vývoj a fyzické, vzdělávací, emocionální, materiální a jiné potřeby a 4) přání dítěte. Naplňuje-li jeden z rodičů tato kritéria výrazně lépe, je zpravidla v zájmu dítěte, aby bylo svěřeno do jeho péče; naplňují-li je zhruba stejnou měrou oba rodiče, je třeba vycházet ze zásady, že zájmem dítěte je, aby bylo v péči obou rodičů. Jádrem stěžovatelovy argumentace je tvrzení, že městský soud svěřil nezletilé do péče vedlejší účastnice i přesto, že v řízení bylo prokázáno splnění uvedených kritérií oběma rodiči, a že tedy bylo namístě rozhodnout ve prospěch střídavé péče. S tímto tvrzením se ale Ústavní soud neztotožňuje.

15. Z odůvodnění rozsudku městského soudu vyplývá, že - byť stěžovatel trvá na opaku - pro rozhodnutí o jím prosazovaném modelu péče nebyl naplněn výše uvedený čtvrtý předpoklad, tedy přání dítěte. Z tohoto důvodu je nepřípadné i stěžovatelovo srovnání s věcí, v níž Ústavní soud rozhodl nálezem sp. zn. I. ÚS 3065/21, v němž uvedl, že "...obecné soudy by neměly při posuzování změny péče a při naplnění všech kritérií upřednostňovat ponechání výlučné péče s určitým rozšířením styku druhého rodiče, ale v souladu s judikaturou zvolit model střídavé (byť třeba nestejnoměrné) péče...". Je zjevné, že nebylo-li v posuzované věci naplněno jedno z kritérií, není dán prostor pro uplatnění citovaného závěru (viz též usnesení ze dne 20. 9. 2022 sp. zn. IV. ÚS 1813/22).

16. K námitkám, že v řízení nebyly zjišťovány příčiny stanoviska nezletilých, jež je podle stěžovatele výsledkem jejich ovlivňování vedlejší účastnicí, nutno uvést, že sám stěžovatel již v řízení před obvodním soudem upustil od požadavku na vypracování znaleckého posudku, jehož smyslem mělo být (mimo jiné) právě zjišťování možné manipulace nezletilých (viz bod 11 odůvodnění rozsudku obvodního soudu; k tomu lze doplnit, že podle obvodního soudu bylo vypracování takového posudku nadbytečné, neboť by jen dále prodlužovalo řízení a tím i konflikty mezi rodiči). Stěžovatelovo tvrzení o údajném negativním působení vedlejší účastnice na nezletilé je navíc zcela obecné, když na jeho podporu není předloženo nic konkrétního, co by mohlo vzbuzovat byť i jen pochybnost o tom, že vyjádření nezletilých odpovídají jejich skutečným postojům a přáním a že nejsou pouze výsledkem manipulace jedním z rodičů. Nic takového se pak nepodává ani z vyžádaného spisu obvodního soudu (tomu ostatně odpovídá i vyjádření opatrovníka k ústavní stížnosti, dle kterého nic nenasvědčuje tomu, že by přání nezletilých bylo jakkoliv ovlivněno vedlejší účastnicí).

17. Jelikož Ústavní soud neshledal, že by napadeným rozhodnutím došlo k porušení ústavně zaručených práv stěžovatele, ústavní stížnost mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků odmítl podle § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu jako zjevně neopodstatněnou.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 3. ledna 2023


Jan Filip, v. r.
předseda senátu