Ústavní soud rozhodl soudkyní zpravodajkou Danielou Zemanovou o ústavní stížnosti stěžovatelky Heleny Jandové, zast. JUDr. Marií Nedvědovou, advokátkou, sídlem Jižní 1820, Česká Lípa, proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 25. května 2023, č. j. KSLB 76 INS 13345/2022, 3 VSPH 505/2023-A-47, a usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem - pobočky v Liberci ze dne 14. února 2023, č. j. KSLB 76 INS 13345/2022-A-28, za účasti Vrchního soudu v Praze, a Krajského soudu v Ústí nad Labem - pobočky v Liberci, jako účastníků řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

1. Vůči stěžovatelce je vedeno insolvenční řízení, ve kterém má být zastoupena svým manželem. Napadeným usnesením krajského soudu nebylo vyhověno námitce místní nepříslušnosti, kterou stěžovatelka podala prostřednictvím svého "zástupce". Odvolání bylo odmítnuto jako podané osobou neoprávněnou, neboť vrchní soud měl za to, že zástupce neprokázal své oprávnění zastupovat dostatečně, a to ani přes opakované výzvy ze strany insolvenčního soudu.

2. Ústavní stížností podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy a § 72 a násl. zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), se stěžovatelka domáhá zrušení těchto rozhodnutí pro porušení čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod. Namítá zejména nesprávnost poučení o nepřípustnosti dovolání a nesprávný závěr krajského soudu ohledně jejího místa bydliště. Poukazuje také na dostatečnost plné moci, jejíž podpisy jsou legalizované, insolvenční soudy se zástupcem měly jednat. Mimo to uvádí i různá procesní pochybení soudů v rámci celého insolvenčního a exekučního řízení.


 3. Ústavní soud nejdříve posuzoval splnění procesních předpokladů řízení a dospěl k závěru, že stěžovatelka nevyčerpala všechny procesní prostředky, které jí zákon k ochraně práva poskytuje (§ 75 odst. 1 zákona o Ústavním soudu).

4. Stěžovatelčin spor v projednávané věci se týká rozhodnutí o námitce místní nepříslušnosti v insolvenčním řízení. Přezkum rozhodnutí odvolacího soudu v dovolacím řízení u Nejvyššího soudu není explicitně vyloučen v § 238 odst. 1 zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu ("o. s. ř."), který je zde aplikován na základě § 7 zákona č. 182/2006 Sb., insolvenčního zákona. V projednávané věci je zásadní, že ke dni rozhodnutí Ústavního soudu lhůta pro podání dovolání stále běží (a vzhledem k nesprávnému poučení soudu o opravném prostředku nemůže jít zmeškání lhůty k tíži stěžovatelky). Otázka přípustnosti dovolání podle § 237 o. s. ř. je na posouzení Nejvyššího soudu. S ohledem na subsidiaritu ústavní stížnosti je účinné vyčerpání dovolání nezbytným předpokladem její přípustnosti (stanovisko pléna ze dne 4. 3. 2014, sp. zn. Pl. ÚS-st. 38/14 a stanovisko pléna ze dne 25. 9. 2018, sp. zn. Pl. ÚS-st. 47/18). Zásah Ústavního soudu by byl v takové situaci předčasný.

5. Ústavní soud tak, aniž by se zabýval meritem věci a aniž by se vyjadřoval k důvodnosti ústavní stížnosti, předložený návrh odmítl podle § 43 odst. 1 písm. e) zákona o Ústavním soudu.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 21. srpna 2023


Daniela Zemanová v. r.
soudkyně zpravodajka