Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedy Jiřího Zemánka a soudců Ludvíka Davida (soudce zpravodaj) a Vojtěcha Šimíčka o ústavní stížnosti stěžovatele A. B., zastoupeného JUDr. Michaelem Bartončíkem, Ph.D., advokátem se sídlem v Brně, Koliště 259/55, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 18. 5. 2022 č. j. 5 Tcu 118/2022-170 a proti sdělení Nejvyššího soudu ze dne 8. 9. 2022 sp. zn. 5 Tcu 118/2022, takto:


 Řízení se zastavuje.
 


 Odůvodnění

1. Stěžovatel se ústavní stížností podanou dne 10. 11. 2022 domáhal výroku Ústavního soudu, že výše označeným usnesením Nejvyššího soudu ze dne 18. 5. 2022 (dále též jen "usnesení") a sdělením Nejvyššího soudu ze dne 8. 9. 2022 byla porušena jeho ústavně zaručená práva podle čl. 27 odst. 4 Ústavy České republiky a podle čl. 8 odst. 2 věty první a čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod. V petitu ústavní stížnosti žádal o zrušení usnesení Nejvyššího soudu a dále o vyslovení výroku, aby bylo Nejvyššímu soudu zakázáno pokračovat v jiném zásahu a aby mu bylo přikázáno rozhodnout o návrzích stěžovatele směřujících k jeho vynětí z pravomoci orgánů činných v trestním řízení ve smyslu § 10 odst. 2 zákona č. 141/1961 Sb., o trestním řízení (trestní řád), ve znění pozdějších předpisů (dále jen "trestní řád").

2. Z vyžádaného spisu Nejvyššího soudu Ústavní soud zjistil, že usnesením ze dne 3. 3. 2022 vyslovila Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky souhlas s trestním stíháním stěžovatele. Dne 21. 3. 2022 podalo Městské státní zastupitelství v Praze Městskému soudu v Praze obžalobu proti stěžovateli.

3. Podáním ze dne 20. 4. 2022 se stěžovatel jako dotčená osoba obrátil na Nejvyšší soud, aby podle § 10 odst. 2 trestního řádu posoudil, zda stěžovatel měl či neměl být vyňat z pravomoci orgánů činných v trestním řízení. Měl za to, že skutek, pro nějž byl vydán Poslaneckou sněmovnou, se neshodoval se skutkem popsaným v obžalobě. Nebyla tedy zachována totožnost skutku, resp. byl zvolen nepřípustně široký výklad zásady zachování totožnosti skutku. Mělo tak dojít, vedle porušení trestního řádu, zejména k porušení čl. 27 odst. 4 Ústavy pro vadnost souhlasu komory Parlamentu s jeho trestním stíháním.

4. Usnesením ze dne 18. 5. 2022 Nejvyšší soud rozhodl o návrhu stěžovatele následujícím výrokem: "Podle § 10 odst. 2 tr. ř. per analogiam se návrh obviněného A. B. zamítá." V odůvodnění usnesení se konstatuje, že Poslanecká sněmovna rozhodla usnesením o souhlasu s trestním stíháním obviněného B. po řádném projednání věci a s podrobným odůvodněním včetně právních aspektů (podle daného stavu trestního spisu pomoc ke zločinu dotačního podvodu a pomoc ke zločinu poškození finančních zájmů Evropské unie). Nejvyšší soud zmiňuje alternativu, podle níž popis jednání obviněného v usnesení Poslanecké sněmovny nemusí být striktně vzato zcela shodný s popisem skutku v následné obžalobě, podané státním zástupcem Městského státního zastupitelství v Praze. Nejvyšší soud posléze uzavírá, že podstatou tvrzení v návrhu obviněného na vyslovení (ne)vynětí z pravomoci orgánů činných v trestním řízení podle § 10 odst. 2 trestního řádu nemůže být dodržení zásady zachování totožnosti skutku. O vymezení skutku se s konečnou platností rozhoduje v soudním řízení.

5. Stěžovatel poté podal ve dnech 24. 8. 2022 a 30. 8. 2022 dva návrhy, první adresovaný Městskému soudu v Praze (s návrhem na postoupení či podání návrhu Nejvyššímu soudu), druhý adresovaný přímo Nejvyššímu soudu, oba opět v intencích § 10 odst. 2 trestního řádu. Uvádí se v nich vedle opakování argumentů již vyslovených a rekapitulace předchozího průběhu řízení, že Nejvyšší soud v případě usnesení ze dne 18. 5. 2022 překvapivě nerozhodl o meritu věci (o vynětí či nevynětí obviněného z pravomoci orgánů činných v trestním řízení), což obviněný nadále požaduje z důvodu, že přetrvávají zásadní pochybnosti o míře vynětí obžalovaného z pravomoci orgánů činných v trestním řízení.

6. Nejvyšší soud reagoval na návrh obžalovaného ze dne 30. 8. 2022 přípisem nazvaným Sdělení k návrhu ze dne 30. 8. 2022, podepsaným předsedkyní již dříve rozhodujícího senátu 5 Tcu JUDr. Blankou Roušalovou, kde Nejvyšší soud konstatuje, že obsah předložené argumentace se v zásadě nijak neliší od návrhu podaného dne 20. 4. 2022, o němž Nejvyšší soud již rozhodl usnesením ze dne 18. 5. 2022 (viz bod 4 výše).


 7. Podáním doručeným Ústavnímu soudu dne 24. 1. 2023 právní zástupce stěžovatele Ústavnímu soudu oznámil, že stěžovatel bere svoji ústavní stížnost v plném rozsahu zpět.

8. Podle § 77 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů, může stěžovatel vzít ústavní stížnost zpět do okamžiku, než se Ústavní soud odebere k závěrečné poradě; v takovém případě Ústavní soud řízení zastaví. Stěžovatel této možnosti využil, a proto Ústavní soud rozhodl výše uvedeným výrokem.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 31. ledna 2023


Jiří Zemánek, v. r.
předseda senátu