Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedy Tomáše Lichovníka a soudců Jana Svatoně (soudce zpravodaje) a Davida Uhlíře o ústavní stížnosti stěžovatele M. S., zastoupeného Mgr. Michaelem Šatylovem, advokátem, sídlem Betlémské nám. 251/2, Praha 1 - Staré Město, proti rozsudku Krajského soudu v Ostravě ze dne 30. května 2023 č. j. 14 Co 77/2023-259 a rozsudku Okresního soudu v Ostravě ze dne 23. ledna 2023 č. j. 0 P 213/2021-202, za účasti Krajského soudu v Ostravě a Okresního soudu v Ostravě, jako účastníků řízení, a nezletilého J. S., nezletilé K. S. a J. S., jako vedlejších účastníků řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

I.
Skutkové okolnosti případu a obsah napadených rozhodnutí

1. Ústavní stížností podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy České republiky (dále jen "Ústava") a § 72 a násl. zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), se stěžovatel (dále též "otec") domáhá zrušení v záhlaví uvedených soudních rozhodnutí, přičemž tvrdí, že jimi došlo k porušení jeho ústavně zaručených práv podle čl. 11 odst. 1, čl. 26 odst. 1, čl. 32 odst. 4 a čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod.

2. Rozsudkem Okresního soudu v Ostravě (dále jen "okresní soud") ze dne 23. 1. 2023 č. j. 0 P 213/2021-202 bylo výživné, stanovené otci naposledy rozsudkem okresního soudu ze dne 4. 2. 2020 č. j. 44 Nc 12067/2019-41 pro nezletilého J. ve výši 8 000 Kč měsíčně a pro nezletilou K. ve výši 6 000 Kč měsíčně, zvýšeno s účinnosti od 1. 9. 2021 na částku 7 500 Kč měsíčně pro nezletilou K. a s účinností od 1. 11. 2022 na částku 10 000 Kč měsíčně pro nezletilého J., které je otec i nadále povinen platit vždy ke každému prvému dni v měsíci předem k rukám 3. vedlejší účastnice (dále též "matka") (výrok I). Nedoplatek na výživném, vzniklý jeho zvýšením za dobu od 1. 9. 2021 do 31. 1. 2023 v částce 25 500 Kč pro nezletilou K. a za dobu od 1. 11. 2022 do 31. 1. 2023 v částce 6 000 Kč pro nezletilého J., byl otec zavázán zaplatit do 3 dnů od doručení tohoto rozhodnutí k rukám matky (výrok II), a bylo rozhodnuto, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení (výrok III).

3. K odvolání matky Krajský soud v Ostravě (dále jen "krajský soud") rozsudkem ze dne 30. 5. 2023 č. j. 14 Co 77/2023-259 změnil rozsudek okresního soudu tak, že výživné stanovené otci rozsudkem okresního soudu ze dne 4. 2. 2020 č. j. 44 Nc 12067/2019-41 se zvyšuje s účinností od 1. 9. 2021 na částku 9 500 Kč měsíčně pro nezletilého J. a na částku 7 500 Kč měsíčně pro nezletilou K. a s účinností od 1. 5. 2022 na částku 11 500 Kč měsíčně pro nezletilého J. a na částku 9 500 Kč měsíčně pro nezletilou K., přičemž výživné je splatné každého prvého dne v měsíci předem k rukám matky. Dlužné zvýšené výživné za dobu od 1. 9. 2021 do 31. 5. 2023 v částkách 43 500 Kč pro nezletilého J. a 26 000 Kč pro nezletilou K., jakož i to, které se stane splatným za dobu od 1. 6. 2023 do konce měsíce, v němž bude tento rozsudek doručen, je otec povinen zaplatit do tří dnů od doručení tohoto rozsudku k rukám matky (výrok I) a rozhodl o náhradě nákladů řízení (výroky II a III).

4. Krajský soud shledal, že podmínky pro zvýšení výživného pro obě nezletilé děti jsou splněny s účinností od 1. 9. 2021 (u nezletilého J. v souvislosti s nástupem do kvinty víceletého gymnázia, u nezletilé K. se zahájením povinné školní docházky), kdy s ohledem na schopnosti a možnosti na straně otce, reprezentované v tomto období potencionálním příjmem od jeho bývalého zaměstnavatele v částce cca 60 000 Kč měsíčně čistého (za situace, kdy mu žádná další vyživovací povinnost nepřibyla) jeví se být odpovídajícím zvýšení výživného pro každé z nezletilých o částku 1 500 Kč měsíčně. V návaznosti na uvedenou změnu poměrů krajský soud nepřistoupil s účinností od tohoto data k výraznějšímu zvýšení výživného, když zohlednil, že od posledního rozhodování o výživném uplynula doba toliko cca jednoho a půl roku. V souvislosti s úplatným převodem práv k družstevnímu bytu otce, k němuž došlo v dubnu 2022, pak krajský soud shledal další zásadní změnu poměrů (týkající se majetkových poměrů otce), odůvodňující zvýšení výživného pro obě nezletilé s účinností od 1. 5. 2022 o další částku po 2 000 Kč měsíčně pro každé z nezletilých.

II.
Stěžovatelova argumentace

5. Stěžovatel namítá, že obecné soudy vyšly při výpočtu výživného z potenciálního příjmu stěžovatele ve výši 60 000 Kč měsíčně, přičemž jeho prokázaný skutečný příjem činí průměrně 43 000 Kč měsíčně. Výživné, bylo-li by přihlédnuto k doporučujícím tabulkám ministerstva spravedlnosti, by činilo v případě jeho skutečného dosahovaného příjmu na obě děti celkem 13 760 Kč měsíčně a v případě potenciálního příjmu 19 200 Kč měsíčně. Přesto krajský soud zvýšil výživné na částku celkem 21 000 Kč měsíčně, aniž by zvýšení výživného nad uvedenou předvídatelnou hranici důsledně odůvodnil z toho hlediska, jak by mělo dojít k navýšení životní úrovně dětí a proč není v současnosti hrazené výživné dostatečné. Krajský soud pak aproboval nesprávný postup okresního soudu ohledně potenciality příjmů stěžovatele. Přestože zjistil skutečné příjmy stěžovatele, odmítl z jejich výše vycházet. Jestliže soud z důkazů založených ve spise zjistí, že potřeby dětí jsou v současné míře plně zabezpečovány výživným, a to včetně potřeb pro jejich osobnostní a tělesný rozvoj, pak nelze přistoupit k zvýšení běžného výživného. Úvaha obecných soudů, že se vždy za jakýchkoli okolností zvyšuje, se míjí i s výchovnou povahou výživného. V případě, že povinný rodič disponuje nadstandardní životní úrovní, je třeba přistoupit k tvorbě úspor, které mohou pomoci dětem při startu do samostatného života, což se v posuzované věci nestalo. Obecné soudy ignorovaly ústavní pořádek a projevily nepřijatelnou libovůli v rozhodování o výživném, přičemž zcela vědomě rozhodovaly v rozporu s právním názorem Ústavního soudu vysloveném v nálezu sp. zn. III. ÚS 2324/17.


 III.
Procesní předpoklady řízení před Ústavním soudem

6. Ústavní soud posoudil splnění procesních předpokladů řízení. Dospěl k závěru, že ústavní stížnost byla podána včas oprávněným stěžovatelem, který byl účastníkem řízení, ve kterých byla vydána rozhodnutí napadená ústavní stížností. Ústavní soud je k jejímu projednání příslušný. Stěžovatel je právně zastoupen v souladu s § 29 až 31 zákona o Ústavním soudu. Jeho ústavní stížnost je přípustná (§ 75 odst. 1 téhož zákona a contrario), neboť vyčerpal všechny zákonné prostředky k ochraně svého práva.

IV.
Posouzení opodstatněnosti ústavní stížnosti

7. Ústavní soud je soudním orgánem ochrany ústavnosti (čl. 83 Ústavy), který stojí mimo soustavu soudů (čl. 91 odst. 1 Ústavy). Vzhledem k tomu jej nelze, vykonává-li svoji pravomoc tak, že podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy rozhoduje o ústavní stížnosti proti pravomocnému soudnímu rozhodnutí, považovat za další, "superrevizní" instanci v systému obecné justice, oprávněnou vlastním rozhodováním (nepřímo) nahrazovat rozhodování soudů. Úkolem Ústavního soudu je "toliko" přezkoumat ústavnost soudních rozhodnutí, jakož i řízení, které jejich vydání předcházelo. Proto vedení řízení, zjišťování a hodnocení skutkového stavu, výklad podústavního práva a jeho použití na jednotlivý případ je v zásadě věcí soudů, a o zásahu Ústavního soudu do jejich rozhodovací činnosti lze uvažovat za situace, kdy je jejich rozhodování stiženo vadami, které mají za následek porušení ústavnosti (tzv. kvalifikované vady); o jaké vady jde, lze zjistit z judikatury Ústavního soudu.

8. Proces interpretace a aplikace podústavního práva pak bývá stižen takovouto kvalifikovanou vadou zpravidla tehdy, nezohlední-li obecné soudy správně (či vůbec) dopad některého ústavně zaručeného základního práva (svobody) na posuzovanou věc, nebo se dopustí - z hlediska řádně vedeného soudního řízení - neakceptovatelné "libovůle", spočívající buď v nerespektování jednoznačně znějící kogentní normy, nebo ve zjevném a neodůvodněném vybočení ze standardů výkladu, jenž je v soudní praxi podáván, resp. který odpovídá všeobecně přijímanému (doktrinálnímu) chápání dotčených právních institutů [srov. např. nález ze dne 25. 9. 2007 sp. zn. Pl. ÚS 85/06 (N 148/46 SbNU 471)].

9. Ústavní soud přezkoumal napadená rozhodnutí, jakož i řízení jim předcházející z hlediska stěžovatelem v ústavní stížnosti uplatněných námitek, a se zřetelem ke skutečnosti, že mohl přezkoumávat pouze jejich ústavnost (viz výše), dospěl k závěru, že ústavní stížnost je zjevně neopodstatněná.

10. Ústavní soud zastává zdrženlivý postoj k přezkumu rozhodování obecných soudů ve věcech stanovení výživného a jeho výše. Posuzování těchto otázek je především v kognici obecných soudů, které v kontradiktorně vedeném řízení mají odpovídající podmínky pro dokazování a pro následné rozhodnutí věci. Do jejich rozhodování Ústavní soud zasahuje toliko v případech extrémního vykročení z pravidel řádně vedeného soudního řízení. V posuzované věci neshledal Ústavní soud v postupu a v rozhodnutí soudů žádné kvalifikované pochybení, jež by mohlo být z hledisek výše uvedených posuzováno jako porušení základních práv stěžovatele a jež by mělo vést ke kasaci napadených rozhodnutí.

11. Napadené rozsudky vycházejí z relevantních zákonných ustanovení, skutkové i právní závěry jsou v nich dostatečně jasně a srozumitelně vyloženy, a Ústavní soud je neshledal svévolnými či excesivními. Zejména krajský soud se zabýval podstatnými kritérii pro rozhodnutí o změně výše výživného, přičemž své rozhodnutí řádně a přehledně odůvodnil, a Ústavní soud v jeho závěrech neshledal nic neústavního, co by odůvodňovalo jeho případný kasační zásah, naopak se s jeho právními závěry ztotožňuje. Nutno zdůraznit jednak přiléhavý závěr krajského soudu uvedený v bodě 28 napadeného rozsudku týkající se potenciality příjmů otce, když krajský soud ústavně konformně dovodil, že nelze klást k tíži nezletilých, že se otec vzdal dobrovolně příjmů ze zaměstnání přes vědomí své zákonné vyživovací povinnosti ke dvěma dětem, tak také závěr v bodech 31 a 32 napadeného rozsudku týkající se mimořádného příjmu otce ve výši 1 250 000 Kč a vztah tohoto příjmu k výši výživného. Nelze také aprobovat odkaz otce na nález Ústavního soudu vysloveném v nálezu ze dne 18. 4. 2018 sp. zn. III. ÚS 2324/17, jelikož ten se týkal skutkově zcela odlišné situace, jak správně zdůvodnil krajský soud v bodě 27 napadeného rozsudku.

12. Ústavní soud dodává, že s ohledem na zjištěný skutkový stav a s přihlédnutím k nezastupitelné zkušenosti, vyplývající z bezprostředního kontaktu s účastníky řízení a znalosti vývoje rodinné situace, je na obecných soudech, aby rozhodly o úpravě či změně výkonu rodičovských práv a povinností, a to včetně výše výživného. Ústavní soud nemůže hrát roli konečného univerzálního "rozhodce", jeho úkol může spočívat pouze v posouzení vzniklého stavu z hlediska ochrany základních práv toho účastníka, jemuž byla soudem eventuálně upřena jejich ochrana [srov. např. usnesení ze dne 17. 3. 2015 sp. zn. IV. ÚS 106/15 (U 5/76 SbNU 957)].

13. Ústavní soud posoudil ústavní stížnost z hlediska kompetencí daných mu Ústavou, tj. z pozice soudního orgánu ochrany ústavnosti. Protože ze shora uvedených důvodů nezjistil namítané porušení základních práv stěžovatele (viz sub 1), dospěl k závěru, že jde o návrh zjevně neopodstatněný a ústavní stížnost odmítl podle § 43 odst. 2 písm. a) zákona o Ústavním soudu.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 8. listopadu 2023


Tomáš Lichovník, v. r.
předseda senátu