overthelex/multi-legal-bench huggingface dataset:
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Jaromírem Jirsou o ústavní stížnosti stěžovatelů 1) Petra Poláčka a 2) Pavla Poláčka, zastoupených Mgr. Petrou Fenikovou, Ph.D., advokátkou se sídlem v Praze 2, Bělehradská 572/63, proti usnesení Okresního soudu v Mělníku č. j. 15 C 319/2021-93 ze dne 22. 9. 2022, za účasti Okresního soudu v Mělníku, jako účastníka řízení, a Mgr. Kamila Veselého, jako vedlejšího účastníka řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

1. Stěžovatelé brojí proti rozhodnutí, kterým byl zamítnut jejich návrh na přerušení řízení, vedeného u Okresního soudu v Mělníku pod nadepsanou spisovou značkou, o zaplacení 361 766, 56 Kč s příslušenstvím, jehož se proti nim domáhá vedlejší účastník. Důvod pro přerušení řízení stěžovatelé spatřují v obživnutí související věci vedené u Krajského soudu v Praze sp. zn. 24 Co 135/2011 v důsledku kasačního nálezu Ústavního soudu sp. zn. II. ÚS 968/18 ze dne 29. 1. 2019 (N 16/92 SbNU 182).


 2. Dříve, než se Ústavní soud může zabývat podstatou ústavní stížnosti, je třeba zkoumat, zda návrh splňuje náležitosti předpokládané zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"). Ústavní stížnost byla podána bez vad a včas, osobami k tomu oprávněnými, řádně zastoupenými advokátem (k podmínkám řízení viz § 30 odst. 1 a § 72 zákona o Ústavním soudu); není však přípustná ve smyslu § 75 odst. 1 téhož zákona.

3. Rozhodnutí o návrhu na přerušení řízení je procesní povahy, tzn. nikoliv rozhodnutím ve věci samé, a jako takové zpravidla není způsobilé zasáhnout do ústavně zaručených práv jednotlivce. Jelikož se jím řízení nekončí, mají stěžovatelé stále k dispozici jiné prostředky k ochraně svých práv. Teprve po jejich vyčerpání, budou-li nespokojeni s výsledkem řízení, by se jim otevřela cesta k podání věcně projednatelné ústavní stížnosti [srov. usnesení sp. zn. III. ÚS 292/05 ze dne 29. 9. 2005 (U 23/38 SbNU 587), či z poslední doby za všechny např. usnesení sp. zn. II. ÚS 2342/22 ze dne 31. 10. 2022, sp. zn. III. ÚS 359/22 ze dne 5. 4. 2022 a sp. zn. IV. ÚS 3336/21 ze dne 7. 2. 2022; všechna rozhodnutí jsou dostupná na https://nalus.usoud.cz). Podaná ústavní stížnost je tedy z důvodu principu její subsidiarity nepřípustná; splněny (ani tvrzeny) nejsou ani výjimečné předpoklady přijetí ústavní stížnosti vymezené v § 75 odst. 2 zákona o Ústavním soudu.

4. Ústavní soud proto ústavní stížnost mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků odmítl podle § 43 odst. 1 písm. e) zákona o Ústavním soudu.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 12. prosince 2022


Jaromír Jirsa v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Tomášem Lichovníkem o ústavní stížnosti stěžovatele Milana Matyáska, právně zastoupeného Mgr. Janem Švarcem, advokátem, sídlem Vodičkova 695/24, Praha 1, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 31. 5. 2023 č. j. 33 Cdo 1802/2022-115 a rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 9. 6. 2021 č. j. 13 Co 84/2021-74, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění


 1. Dne 2. 8. 2023 byla Ústavnímu soudu doručena blanketní ústavní stížnost, kterou se stěžovatel domáhal zrušení v záhlaví uvedených rozhodnutí.

2. Dříve než se Ústavní soud může zabývat podstatou ústavní stížnosti, je třeba zkoumat, zda návrh splňuje náležitosti předpokládané zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"). Nejsou-li tyto náležitosti splněny, je stěžovatel vyzván k odstranění vad v určené lhůtě.

3. Návrh stěžovatele trpí zjevnými vadami, neboť k ústavní stížnosti nebyla přiložena řádná plná moc ve smyslu § 30 a 31 zákona o Ústavním soudu a návrh nevyhovuje podmínkám stanoveným v § 34 odst. 1 zákona o Ústavním soudu a postrádá jakoukoli ústavněprávní argumentaci, resp. postrádá argumentaci vůbec (je tvořena pouze dvěma řádky).

4. Podaný návrh lze odmítnout, neodstranil-li navrhovatel vady ve lhůtě k tomu určené. Dne 16. 8. 2023 byla doručena výzva Ústavního soudu k odstranění vad návrhu zástupci stěžovatele Mgr. Janu Švarcovi a dne 21. 8. 2023 i samotnému stěžovateli. Oba byli vyzváni, aby ve lhůtě do 10 dnů od jejího doručení dali návrh na zahájení řízení (ústavní stížnost ze dne 2. 8. 2023) do souladu s § 34 zákona o Ústavním soudu a předložili novou plnou moc, která bude splňovat požadavky uvedené v § 31 odst. 2 cit. zákona (tj. že plná moc bude aktuální a určena k zastupování před Ústavním soudem). Současně byli poučeni, že neučiní-li tak ve stanovené lhůtě, bude ústavní stížnost odmítnuta.

5. Jak advokát, tak ani stěžovatel však ve lhůtě určené Ústavním soudem vady návrhu neodstranili, a proto Ústavní soud podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu návrh odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 5. září 2023


Tomáš Lichovník v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Pavlem Rychetským o návrhu stěžovatele M. E., Věznice Heřmanice, P. O. BOX 2, Ostrava, proti rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 29. března 2021 č. j. 4 As 394/2020-45, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

Dne 10. 6. 2021 byl Ústavnímu soudu doručen návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem proti rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 29. 3. 2021 č. j. 4 As 394/2020-45, kterým byla zamítnuta kasační stížnost proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 24. 11. 2020 č. j. 29 A 183/2020-14 o žalobě na ochranu proti nezákonnému zásahu a proti nečinnosti v souvislosti s vyřizováním trestního oznámení stěžovatele ze dne 21. 5. 2020.


 Toto blanketní podání zjevně nebylo možno považovat za řádný návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, jelikož trpělo řadou procesních a obsahových nedostatků [§ 34 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále je "zákon o Ústavním soudu")], a pro řízení před Ústavním soudem stěžovatel nebyl zastoupen advokátem (§ 30, § 31 zákona o Ústavním soudu).

Vzhledem k tomu, že ústavní stížnost nesplňovala formální náležitosti ústavní stížnosti dle zákona o Ústavním soudu, byl stěžovatel vyzván k odstranění vad ve stanovené lhůtě (§ 41 zákona o Ústavním soudu). Tato výzva mimo jiné obsahovala upozornění, že pokud vytčené vady nebudou odstraněny, bude ústavní stížnost odmítnuta [§ 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu].

Úřední činností Ústavního soudu bylo zjištěno, že stěžovatel se opakovaně obrátil na Ústavní soud s ústavními stížnostmi trpícími stejnými vadami a na nedostatky byl opakovaně upozorňován (např. ve věcech vedených pod sp. zn. I. ÚS 1191/19, sp. zn. I. ÚS 1824/19, sp. zn. I. ÚS 3375/19, sp. zn. II. ÚS 938/20, sp. zn. III. ÚS 1315/20, sp. zn. III. ÚS 3193/20).

Stěžovatel byl přípisem ze dne 16. 6. 2021 (č. l. 5) vyzván k odstranění vad ve lhůtě 20 dnů, který převzal dne 25. 6. 2021. Ve stanovené lhůtě tj. 15. 7. 2021 k odstranění vad podání nedošlo, vytčené vady podání neodstranil a lhůta k odstranění vad tak marně uplynula. Stěžovatel na výzvu Ústavního soudu dosud nikterak nereagoval.

Ústavnímu soudu proto nezbylo, než ústavní stížnost jako vadný návrh podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítnout.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 22. července 2021


Pavel Rychetský v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Jaroslavem Fenykem o ústavní stížnosti stěžovatelky Zlatuše Petříkové, bez právního zastoupení, směřující proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 7. 7. 2022, sp. zn. 20 Cdo 1446/2022, za účasti Nejvyššího soudu, jako účastníka řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

1. Dne 4. 8. 2022 byla Ústavnímu soudu doručena ústavní stížnost stěžovatelky ze dne 1. 8. 2022 směřující proti shora označenému rozhodnutí.


 2. Dříve než může Ústavní soud přistoupit k projednání a rozhodnutí věci samé, musí prověřit, zda jsou splněny všechny formální podmínky stanovené pro ústavní stížnost zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu").

3. Podle ustanovení § 30 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu") musí být každá fyzická nebo právnická osoba, která je účastníkem nebo vedlejším účastníkem řízení před Ústavním soudem, zastoupena advokátem. Dle ustanovení § 31 odst. 2 zákona o Ústavním soudu musí být v plné moci k zastupování účastníka v řízení před Ústavním soudem výslovně uvedeno, že je pro takové zastupování udělena.

4. Podle ustanovení § 34 odst. 1 zákona o Ústavním soudu musí návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem obsahovat pravdivé vylíčení rozhodujících skutečností, označení důkazů, jichž se navrhovatel dovolává, a musí z něj být patrno, čeho se navrhovatel domáhá.

5. Vzhledem ke skutečnosti, že podání nesplňovalo výše uvedené náležitosti, vyzval Ústavní soud stěžovatelku k odstranění vad její ústavní stížnosti. K tomu jí stanovil lhůtu 20 dnů od doručení výzvy k odstranění vad podání, kterou následně k žádosti stěžovatelky prodloužil o dalších 30 dnů. Současně stěžovatelku upozornil, že nebudou-li vady ve stanovené lhůtě odstraněny, bude Ústavní soud nucen ústavní stížnost dle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítnout. Výzva, kterou byla stěžovatelce lhůta k odstranění vad podání prodloužena, byla stěžovatelce doručena dne 6. 10. 2022, od tohoto data počala běžet dodatečná lhůta k odstranění vad podání, která marně uplynula 7. 11. 2022.

6. Dne 2. 11. 2022 bylo Ústavnímu soudu doručeno další podání, v němž navrhovatelka opětovně žádá o prodloužení lhůty (doplněné svazkem příloh), o němž Ústavní soud již zvláště nerozhodoval.

7. Protože stěžovatelka vady svého podání ve stanovené lhůtě (ani do dnešního dne) neodstranila, soudce zpravodaj ústavní stížnost mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 23. listopadu 2022


Jaroslav Fenyk v. r.
soudce Ústavního soudu
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Vojtěchem Šimíčkem o návrhu stěžovatele Milana Chovance, označenému jako "ústavní stížnost", takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

Dne 1. 10. 2020 bylo Ústavnímu soudu doručeno podání, označené jako "ústavní stížnost", kterým stěžovatel brojí proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 15. 7. 2020, č. j. 20 Cdo1667/2020-709, "z důvodu teroristických útoků, podvodů, krádeží, křivých obvinění a dalších incidentů úmyslně spáchaných a páchaných proti osobě a majetku Milana Chovance.".


 Stěžovatelovo podání zjevně nebylo možno považovat za řádný návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, jelikož trpělo řadou formálních a obsahových nedostatků (§ 34 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů), zejména z něj vůbec nebylo patrno, čeho se vlastně stěžovatel v tomto řízení domáhá, jakou ústavněprávní argumentaci uplatňuje a pro řízení před Ústavním soudem nebyl navrhovatel zastoupen advokátem (§ 30, § 31 cit. zákona).

Obecně platí, že podaný návrh lze odmítnout, jestliže navrhovatel neodstranil vady ve lhůtě k tomu určené. Ústavní soud je nicméně přesvědčen, že v řízení o ústavní stížnosti není nevyhnutelnou podmínkou, aby se poučení o povinném zastoupení advokátem dostávalo totožnému stěžovateli vždy v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo již v předcházejících případech. Lze-li totiž vycházet ze spolehlivého předpokladu, že dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé zprostředkovat stěžovateli zásadu, že na Ústavní soud se nelze obracet jinak než v zastoupení advokátem a že ústavní stížnost musí obsahovat i další náležitosti, pak se jeví setrvání na požadavku vždy nového a přitom stále stejného poučení jako postup neefektivní a formalistický.

V případě stěžovatele Ústavní soud z lustra jeho předchozích návrhů zjistil, že se mu podrobného poučení o tom, co vše musí obsahovat návrh podávaný k Ústavnímu soudu, že každý stěžovatel musí být zastoupen advokátem a na koho se má obrátit, aby mu bylo právní zastoupení poskytnuto, dostalo před několika měsíci v řízeních vedených pod sp. zn. III. ÚS 2049/19 a II. ÚS 2078/19, přičemž však v obou těchto případech na zaslané výzvy nijak nezareagoval a ústavní stížnosti proto musely být z tohoto důvodu odmítnuty.

Za této situace, kdy stěžovatel byl v minulosti opakovaně a marně poučen o všech zákonných podmínkách řízení a navzdory tomu nyní předkládá podání, nezpůsobilé jeho věcného posouzení, nevidí Ústavní soud rozumný důvod, pro který by měl stěžovatele obdobným způsobem poučovat potřetí v řadě.

Z výše uvedených důvodů se Ústavní soud uchýlil k přiměřenému použití ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu a návrh mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků řízení odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 7. října 2020


Vojtěch Šimíček v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Jaromírem Jirsou o ústavní stížnosti stěžovatele Martina Heřmana, bez právního zastoupení, proti blíže nespecifikovaným rozhodnutím Nejvyššího soudu č. j. 30 Cdo 1839/2020-71, Městského soudu v Praze č. j. 22 Co 55/2020-60 a Obvodního soudu pro Prahu 2 č. j. 25 C 209/2019-44, takto:


 Návrh se odmítá.
 


 Odůvodnění:


 1. Ústavní soud obdržel dne 19. 8. 2020 podání stěžovatele, které nesplňuje náležitosti požadované zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"). Stěžovatel není právně zastoupen (§ 30 odst. 1 zákona), nepřiložil kopii posledního rozhodnutí ve věci (§ 72 odst. 6 zákona o Ústavním soudu), uvedl pouze spisové značky soudních rozhodnutí, proti nimž zřejmě hodlá brojit, a porušení svých základních práv dovozuje ze skutečnosti, že jeho žalobě (o Ústavnímu soudu neznámém předmětu řízení) nebylo obecnými soudy vyhověno.

2. Stěžovatel byl vyzván k odstranění uvedených vad dopisem ze dne 25. 8. 2020, doručeným do jeho datové schránky téhož dne, spolu s upozorněním, že nebude-li náprava zjednána ve lhůtě 15 dnů, bude jeho podání odmítnuto podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu. Stěžovatel na výzvu odpověděl obratem a Ústavnímu soudu sdělil, že mu Ústavní soud stanovuje povinnosti nesprávně podle vnitrostátních předpisů; stěžovatel se domnívá, že domáhá-li se porušení svých práv podle mezinárodních předpisů (Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod), které podobné povinnosti jako zákon o Ústavním soudu nestanovují, pak není požadovanými náležitostmi vázán.

3. Jelikož z podání stěžovatele (i z jeho dříve odmítnutých podání - viz usnesení sp. zn. II. ÚS 2159/17 ze dne 8. 8. 2017, či usnesení sp. zn. II. ÚS 2258/17 ze dne 19. 9. 2017) je patrné, že nemíní výzvy Ústavního soudu uposlechnout a respektovat zákonem stanovené náležitosti podání nezbytné k projednání ústavní stížnosti, nepovažoval Ústavní soud za nutné vyčkávat uplynutí ve výzvě stanovené lhůty a podání stěžovatele odmítl bez odkladu podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu jako vadné.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 31. srpna 2020


Jaromír Jirsa v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudkyní zpravodajkou Miladou Tomkovou o ústavní stížnosti Terezie Regnardové a Bc. Ladislava Regnarda, proti usnesením Nejvyššího správního soudu ze dne 17. února 2021 č. j. 8 Afs 9/2021-56 a č. j. 8 Afs 10/2021-56, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

1. Podáním ze dne 17. 4 2021 označeným jako "ústavní stížnost - žádost o prodloužení lhůty", doplněnou podáními ze dne 22. 4. 2021 a ze dne 21. 5. 2021, se stěžovatelé s tvrzením o porušení svých práv (blíže nespecifikovaných) zaručených v Listině základních práv a svobod, Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, Všeobecné deklaraci lidských práv a Mezinárodním paktu o občanských a politických právech a porušení Ústavy České republiky domáhali zrušení shora označených rozhodnutí Nejvyššího správního soudu. Nesouhlasili i s podmínkou kvalifikovaného právního zastoupení v řízení u Nejvyššího soudu, Nejvyššího správního soudu a Ústavního soudu a navrhli, aby Ústavní soud přerušil řízení, neboť hodlají usilovat o "změnu zákona, který stanoví, že občan bez právního vzdělání ... musí být nuceně zastoupen osobou s právním vzděláním". Za tím účelem žádali o prodloužení lhůty "k náležitému právnímu doplnění". V podání ze dne 21. 5. 2021 svoji žádost o prodloužení lhůty a přerušení řízení zopakovali.

2. Z napadených usnesení Nejvyššího správního soudu (veřejně dostupných na http://www.nsoud.cz) vyplynulo, že jimi byly podle § 46 odst. 1 písm. a) ve spojení s § 120 zákona č. 150/2002 Sb., soudní řád správní, odmítnuty kasační stížnosti týchž stěžovatelů směřující proti usnesením Městského soudu v Praze ze dne 27. 11. 2020 č. j. 9 Af 34/2020-24 a č. j. 9 Af 35/2020-42.


 3. Podání stěžovatelů nebylo možno považovat za řádný návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, jelikož trpělo formálními a obsahovými nedostatky [§ 34 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "Ústavní soud")], zejména však stěžovatelé nebyli pro řízení před Ústavním soudem zastoupeni advokátem (§ 30, § 31 zákona o Ústavním soudu). Stěžovatelé, kteří se obrací se svými podáními na Ústavní soud opakovaně, byli v minulosti řádně seznámeni s požadavky kladenými zákonem na návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, včetně povinnosti být v řízení před Ústavním soudem zastoupeni advokátem, a to již při podání ústavní stížnosti, a z jejich podání - v souvislosti s žádostí o prodloužení lhůty - vyplývá, že si jsou této skutečnosti vědomi.

4. Ústavní soud proto vyhověl jejich žádosti a vyzval stěžovatele, aby ve lhůtě 20 dnů formální i obsahové vady podání odstranili. Zároveň je poučil, že nestane-li se tak, bude jejich návrh na zahájení řízení o ústavní stížnosti odmítnut. Výzva byla stěžovatelům doručena dne 4. 5. 2021 a marně uplynula dnem 24. 5. 2021 (pondělí).

5. Vzhledem k tomu, že stěžovatelé vady svého podání ve lhůtě k tomu určené neodstranili, nezbylo, než ústavní stížnost odmítnout podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 26. května 2021


Milada Tomková v. r.
soudkyně zpravodajka
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Vojtěchem Šimíčkem o ústavní stížnosti stěžovatele Ing. Miroslava Šebesty, proti usnesení Krajského soudu v Brně - pobočka v Jihlavě ze dne 6. 9. 2021, č. j. 54 Co 180/2021-99, a usnesení Exekutorského úřadu Praha 6 ze dne 18. 6. 2021, č. j. 180 EX 963/2021-74, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

Dne 22. 11. 2021 byla Ústavnímu soudu doručena ústavní stížnost, brojící proti shora označeným usnesením Krajského soudu v Brně - pobočka v Jihlavě a Exekutorského úřadu Praha 6.


 Toto podání zjevně nebylo možno považovat za řádný návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, jelikož trpělo řadou procesních a obsahových nedostatků (§ 34 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů); zejména neobsahovalo ústavněprávní argumentaci a pro řízení před Ústavním soudem stěžovatel nebyl zastoupen advokátem (§ 30, § 31 cit. zákona).

Obecně platí, že je na Ústavním soudu, aby učinil opatření k odstranění vad podání, neboť smyslem výzvy a stanovení lhůty podle ustanovení § 41 písm. b) zákona o Ústavním soudu je především poučení účastníka o jemu neznámých podmínkách řízení pro projednání věci před Ústavním soudem; teprve poté, nepodaří-li se nedostatek podání odstranit, jsou vyvozeny vůči stěžovateli nepříznivé procesní důsledky v podobě odmítnutí ústavní stížnosti.

V nyní posuzovaném případě však Ústavní soud konstatuje, že náležitého poučení se stěžovateli dostalo opakovaně již ve velkém počtu případů. Z úřední činnosti je totiž zdejšímu soudu známo, že stěžovatel podal již mnohokrát ústavní stížnosti trpící stejnou vadou a na tuto skutečnost byl opakovaně upozorňován s poučením, že neodstranění vady ve stanovené lhůtě je důvodem odmítnutí ústavní stížnosti (srov. kupř. řízení ve věcech vedených pod sp. zn. III. ÚS 1628/14, III. ÚS 3058/18, IV. ÚS 3061/18, I. ÚS 930/19, I. ÚS 929/19, II. ÚS 3059/18, IV. ÚS 920/18, II. ÚS 587/15 a další; z poslední doby se jednalo o usnesení III. ÚS 2613/20).

Podle ustálené judikatury Ústavního soudu platí, že v řízení o ústavní stížnosti není nevyhnutelnou podmínkou, aby se poučení dostávalo stěžovateli vždy, v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo v případech předchozích. Lze-li totiž vycházet ze spolehlivého předpokladu, že již dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé stěžovatele dostatečně poučit o zásadě, že se na Ústavní soud (s ústavní stížností) nelze obracet jinak, než řádným podáním a v zastoupení advokátem, jeví se Ústavnímu soudu, jak se ostatně vyjádřil kupř. i v řízeních stěžovatele vedených pod sp. zn. IV. ÚS 2373/20, I. ÚS 2374/20, III. ÚS 2613/20, I. ÚS 2730/20, IV. ÚS 599/21, II. ÚS 2722/21 a dalších, setrvání na požadavku dalšího poučení pro konkrétní řízení neefektivním a formalistickým.

Za dané situace, kdy stěžovatel ignoruje zákonem předepsané náležitosti ústavní stížnosti, Ústavní soud shledal důvod pro přiměřenou aplikaci ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu a návrh mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků řízení odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 1. prosince 2021


Vojtěch Šimíček v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Davida Uhlíře a soudců Tomáše Lichovníka a Jaromíra Jirsy o ústavní stížnosti ústavní stížnost stěžovatelky T. P., zastoupené Mgr. Zdeňkem Čechem, advokátem se sídlem V Zahradách 1445/1, Rudná, proti usnesení Nejvyššího soudu sp. zn. 8 Tdo 246/2022-251 ze dne 30. března 2022, takto:


 Soudce Pavel Šámal je vyloučen z projednávání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. I. ÚS 1878/22.
 


 Odůvodnění:

1. Soudce Ústavního soudu prof. JUDr. Pavel Šámal, Ph.D. oznámil předsedovi II. senátu přípisem ze dne 21. 7. 2022, že jeho manželka JUDr. Milada Šámalová jako členka senátu 8 Tdo Nejvyššího soudu rozhodovala ve věci stěžovatele, který v ústavní stížnosti napadá mimo jiné usnesení Nejvyššího soudu sp. zn. 8 Tdo 246/2022-251 ze dne 30. 3. 2022. Soudce Pavel Šámal má přitom jako člen I. senátu tuto ústavní stížnost posoudit a rozhodnout o ní. V důsledku této skutečnosti může podle něj vzniknout pochybnost o jeho nepodjatosti.


 2. Podle § 36 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů, je soudce vyloučen, jestliže se zřetelem na jeho poměr k věci, účastníkům, vedlejším účastníkům nebo jejich zástupcům lze mít pochybnost o jeho nepodjatosti. Rozhodnutí o vyloučení soudce z důvodů uvedených v tomto ustanovení představuje výjimku z ústavní zásady, že nikdo nesmí být odňat svému zákonnému soudci; příslušnost soudu i soudce stanoví zákon (čl. 38 odst. 1 Listiny základních práv a svobod). Nestrannost soudce je třeba posuzovat jednak z hlediska subjektivního, jež vychází z osobního vztahu soudce k účastníkům řízení či k věci, tak i z hlediska objektivního, tj. zda soudce skýtá veřejně dostatečné záruky, vylučující legitimní pochybnosti o jeho nepodjatosti (srov. např. usnesení ze dne 12. 8. 2008 sp. zn. Pl. ÚS 40/06). K závěru o podjatosti musí existovat rozumně opodstatněná obava, že soudce není zcela nestranný; osobní přesvědčení účastníka řízení samo o sobě nepostačí. Na druhé straně se soudce jako nestranný také musí veřejně „jevit“.

3. Druhý senát, který je podle § 10 odst. 1 rozvrhu práce Ústavního soudu na období od 1. 1. 2022 příslušný k rozhodnutí o vyloučení soudce I. senátu, dospěl obdobně jako v řízeních vedených pod sp. zn. IV. ÚS 1873/20 a sp. zn. IV. ÚS 2698/20 k závěru, že v daném případě existuje důvod k vyloučení soudce Pavla Šámala z projednání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. I. ÚS 1878/22, neboť by s ohledem na shora uvedenou skutečnost objektivně mohly vzniknout důvodné pochybnosti o jeho nepodjatosti.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 23. srpna 2022


David Uhlíř v. r.
předseda senátu
Ústavní soud rozhodl mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků soudcem zpravodajem Vojtěchem Šimíčkem o ústavní stížnosti stěžovatele Petra Bartheldiho, proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 13. 2. 2023, č. j. 72 Co 14/2023-192, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:

Ústavnímu soudu byla doručena ústavní stížnost, jež brojí proti v záhlaví označenému usnesení Městského soudu v Praze, kterým bylo potvrzeno usnesení Obvodního soudu pro Prahu 1 ze dne 4. 10. 2022, č. j. 26 C 49/2016-177.

Stěžovatelovo podání nebylo možno považovat za řádný návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, jelikož trpělo řadou procesních a obsahových nedostatků (§ 34 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů), a pro řízení před Ústavním soudem nebyl navrhovatel zastoupen advokátem (§ 30, § 31 cit. zákona). Podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu soudce zpravodaj mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků usnesením návrh odmítne, neodstranil-li navrhovatel vady návrhu ve lhůtě mu k tomu určené.


 Obecně platí, že je na Ústavním soudu, aby učinil opatření k odstranění vad podání, neboť smyslem výzvy a stanovení lhůty podle ustanovení § 41 písm. b) zákona o Ústavním soudu je především poučení účastníka o jemu neznámých podmínkách řízení pro projednání věci před Ústavním soudem; teprve poté, nepodaří-li se nedostatek podání odstranit, jsou vyvozeny vůči stěžovateli nepříznivé procesní důsledky v podobě odmítnutí ústavní stížnosti.

V nyní posuzovaném případě však Ústavní soud konstatuje, že se stěžovatel obrací na Ústavní soud opakovaně, ve stovkách případů, přičemž byl již mnohokrát vyzýván k odstranění vad svých návrhů a byl též poučen o nezbytnosti právního zastoupení před Ústavním soudem, včetně možnosti návrh odmítnout bez věcného projednání, pokud vady podání nebudou odstraněny. Ústavní soud tak nemá pochybnosti o tom, že stěžovatel již byl řádně seznámen s požadavky kladenými zákonem na návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, včetně povinnosti být v řízení před Ústavním soudem zastoupen advokátem, a to již při podání ústavní stížnosti.

Ústavní soud je přesvědčen, že v řízení o ústavní stížnosti není nevyhnutelnou podmínkou, aby se poučení o povinném zastoupení dostávalo totožnému stěžovateli vždy v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo v mnoha případech předchozích. Lze-li totiž vycházet ze spolehlivého předpokladu, že dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé zprostředkovat stěžovateli zásadu, že na Ústavní soud se nelze obracet jinak než v zastoupení advokátem, pak se jeví setrvání na požadavku vždy nového a stále stejného poučení postupem neefektivním a formalistickým.

Ústavní soud proto v posuzované věci shledal důvody pro aplikaci ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu a ústavní stížnost odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 11. dubna 2023


Vojtěch Šimíček v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Vojtěcha Šimíčka a soudců Ludvíka Davida a Jiřího Zemánka o návrhu na vyloučení soudce Jana Filipa z projednání a rozhodování věci ústavní stížnosti stěžovatelky X., zastoupené JUDr. Petrem Aulickým, advokátem se sídlem Dolní Valy 3940/2, Hodonín, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 15. 12. 2021, č. j. 5 Tdo 1184/2021-1358, a rozsudku Krajského soudu v Ostravě ze dne 21. 9. 2020, č. j. 5 To 145/2020-1305, za účasti Nejvyššího soudu a Krajského soudu v Ostravě, jako účastníků řízení a Nejvyššího státního zastupitelství a Krajského státního zastupitelství v Ostravě, jako vedlejších účastníků řízení, takto:


 Soudce Jan Filip je vyloučen z projednání a rozhodování věci vedené pod sp. zn. IV. ÚS 1344/22.
 


 Odůvodnění:

1. Dne 10. 6. 2022 byla Ústavnímu soudu doručena ústavní stížnost stěžovatelky, zastoupené JUDr. Petrem Aulickým, zetěm soudce Jana Filipa. Jelikož je Jan Filip členem ve věci rozhodujícího IV. senátu Ústavního soudu, vznesl dne 25. 5. 2022 advokát stěžovatelky námitku podjatosti.

2. Ve svém vyjádření ze dne 14. 6. 2022 soudce Jan Filip uvedl, že by mohl být - s ohledem na příbuzenský poměr k advokátovi stěžovatelky - považován za podjatého, a proto navrhl, aby byl vyloučen z projednání a rozhodování v uvedené věci.


 3. Podle § 36 odst. 1 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, je soudce vyloučen, jestliže se zřetelem na jeho poměr k věci, účastníkům, vedlejším účastníkům nebo jejich zástupcům, lze mít pochybnost o jeho nepodjatosti. Rozhodnutí o vyloučení soudce z důvodů uvedených v tomto ustanovení představuje výjimku z ústavní zásady, že nikdo nesmí být odňat svému zákonnému soudci; příslušnost soudu i soudce stanoví zákon (čl. 38 odst. 1 Listiny základních práv a svobod - dále jen "Listina").

4. Nezávislý a nestranný soudce je klíčovou součástí práv na soudní ochranu a na spravedlivý proces, která jsou zakotvena v čl. 36 odst. 1 Listiny a čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Nestrannost soudce je třeba posuzovat jak ze subjektivního, tak z objektivního hlediska, přičemž subjektivní kritérium vypovídá o osobním přesvědčení soudce v daném případě, objektivní naproti tomu o tom, že soudce skýtá dostatečné záruky vylučující v tomto ohledu oprávněné pochybnosti.

5. S ohledem na poměr soudce Jana Filipa ke shora uvedenému zástupci stěžovatelky proto III. senát Ústavního soudu, určený podle § 10 Rozvrhu práce Ústavního soudu na rok 2022 pro rozhodnutí o vyloučení soudce IV. senátu, dospěl k závěru, že je naplněn důvod podle § 36 odst. 1 zákona o Ústavním soudu k vyloučení soudce Jana Filipa z projednání a rozhodování věci sp. zn. IV. ÚS 1344/22.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 21. června 2022


Vojtěch Šimíček v. r.
předseda senátu
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Josefem Fialou o ústavní stížnosti stěžovatele S. M., proti usnesení Nejvyššího správního soudu ze dne 16. června 2020 č. j. 3 As 73/2020-57, za účasti Nejvyššího správního soudu, jako účastníka řízení, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

1. Dne 23. 6. 2020 byla Ústavnímu soudu doručena ústavní stížnost, kterou se stěžovatel domáhá zrušení v záhlaví označeného usnesení Nejvyššího správního soudu, jímž byla zamítnuta stěžovatelova žádost o osvobození od soudních poplatků a o ustanovení zástupce pro podání kasační stížnosti.


 2. Dříve než se Ústavní soud může zabývat podstatou ústavní stížnosti, je třeba zkoumat, zda návrh splňuje náležitosti stanovené zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"). Z úřední činnosti je Ústavnímu soudu známo, že stěžovatel byl rozsudkem Krajského soudu v Ostravě - pobočky v Olomouci ze dne 18. 12. 2019 č. j. 70 Co 255/2019-2770 omezen ve svéprávnosti na dobu pěti let tak, že je schopen samostatně právně jednat jen v běžných záležitostech každodenního života (I. výrok) a že jeho opatrovníkem byla jmenována obec B. (II. výrok).

3. Vzhledem ke zjištění o omezení svéprávnosti stěžovatele se Ústavní soud zaměřil na posouzení, zda ústavní stížnost byla podána oprávněnou osobou. Již ve věci sp. zn. IV. ÚS 808/20 vyzval stěžovatelova opatrovníka ke sdělení, zda stěžovatelovu ústavní stížnost schválil. Obec B. Ústavnímu soudu sdělila, že s podáním ústavní stížnosti souhlasí, pokud nemá žádné vady a nedostatky, obdobně se vyjádřila i ve věci sp. zn. III. ÚS 925/20.

4. Ústavní soud konstatuje, že stěžovatelova ústavní stížnost trpí zjevnými vadami. Stěžovatel není zastoupen advokátem (§ 30 odst. 1 zákona o Ústavním soudu), chybí v ní jakákoliv argumentace o porušení stěžovatelových základních práv nebo svobod zaručených ústavním pořádkem [§ 72 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu], přičemž její obsah je na samé hranici srozumitelnosti (též vzhledem k tomu, že je sepsána holograficky). Na základě zjištěných vad ústavní stížnosti Ústavní soud vyhodnotil, že podmínka souhlasu opatrovníka (tj. absence vad a nedostatků) nebyla splněna.

5. Na základě uvedených zjištění Ústavní soud konstatuje, že ústavní stížnost podal sám stěžovatel, který je omezen ve svéprávnosti ve shora uvedeném rozsahu (bod 2.), a ustanovený opatrovník se k jeho podání nepřipojil. Z tohoto důvodu Ústavní soud uzavírá, že ústavní stížnost byla podána osobou neoprávněnou, a proto ji mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků odmítl podle § 43 odst. 1 písm. c) zákona o Ústavním soudu.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 29. června 2020


Josef Fiala v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Tomášem Lichovníkem o ústavní stížnosti stěžovatele Břetislava Poláčka, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 2. 8. 2022 č. j. 20 Cdo 2156/2022-1553, usnesení Krajského soudu v Praze ze dne 5. 1. 2022 č. j. 17 Co 280/2021-1493 a usnesení Okresního soudu v Nymburce ze dne 13. 10. 2021 č. j. 22 EXE 7/2017-1458, takto:


 Ústavní stížnost odmítá.
 


 Odůvodnění


 1. Podáním, doručeným Ústavnímu soudu dne 10. 11. 2022 a označeným jako ústavní stížnost, napadl stěžovatel shora uvedená soudní rozhodnutí s tím, že jimi bylo zasaženo do jeho ústavně zaručených práv podle Listiny základních práv a svobod, Ústavy České republiky a Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.

2. Ústavní soud nejprve zkoumal, zda návrh na zahájení řízení (o ústavní stížnosti) splňuje všechny náležitosti stanovené zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), a zda jsou dány procesní podmínky řízení před Ústavním soudem, načež dospěl k závěru, že návrh těmto požadavkům nevyhovuje, jelikož (mj.) nebyla formálně ani materiálně naplněna podmínka obligatorního zastoupení advokátem v řízení před Ústavním soudem (§ 30 a § 31 zákona o Ústavním soudu).

3. Z tohoto důvodu stěžovatele dne 15. 11. 2022 vyzval, aby uvedenou vadu ve lhůtě pěti týdnů odstranil, s poučením, že pokud tak neučiní, bude jeho návrh odmítnut. Uvedená výzva byla stěžovateli doručena dne 25. 11. 2022. Podáním ze dne 30. 12. 2022, doručeným Ústavnímu soudu elektronicky téhož dne a prostřednictvím pošty dne 3. 1. 2023, stěžovatel požádal o prodloužení lhůty do 16. 1. 2023. Ústavní soud stěžovateli vyhověl a lhůtu prodloužil do 15. 2. 2023.

4. Vzhledem k tomu, že stěžovatel vady ústavní stížnosti ve stanovené lhůtě neodstranil, a neučinil tak ani do dnešního dne, Ústavní soud ji podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 23. února 2023


Tomáš Lichovník v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Davidem Uhlířem ve věci ústavní stížnosti stěžovatele Stanislava Mojžíška, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 28. listopadu 2019 č. j. 33 Cdo 3813/2019-468, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 28. listopadu 2019 č. j. 33 Cdo 3814/2019-469 a proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 28. listopadu 2019 č. j. 33 Cdo3815/2019-470, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění:


 1. Ústavní stížností hodlal stěžovatel zřejmě napadnout shora uvedenou sérii usnesení Nejvyššího soudu, jejichž kopie přiložil. Jeho rukou psané podání nebylo možno považovat za řádný návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, jelikož trpělo řadou procesních a obsahových nedostatků (§ 34 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů), a pro řízení před Ústavním soudem nebyl zastoupen advokátem (§ 30, § 31 cit. zákona). Podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu soudce zpravodaj mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků usnesením návrh odmítne, neodstranil-li navrhovatel vady návrhu ve lhůtě mu k tomu určené. Obecně platí, že je na Ústavním soudu, aby učinil opatření k odstranění vad podání, neboť smyslem výzvy a stanovení lhůty podle ustanovení § 41 písm. b) zákona o Ústavním soudu je především poučení účastníka o jemu neznámých podmínkách řízení pro projednání věci před Ústavním soudem; teprve poté, nepodaří-li se nedostatky v podání odstranit, jsou vyvozeny vůči stěžovateli nepříznivé procesní důsledky v podobě odmítnutí ústavní stížnosti.

2. V nyní projednávaném případě však Ústavní soud konstatuje, že se stěžovatel obrací na Ústavní soud opakovaně, přičemž byl již mnohokrát vyzýván k odstranění vad svých návrhů a byl též poučen o nezbytnosti právního zastoupení před Ústavním soudem, včetně možnosti návrh odmítnout bez věcného projednání, pokud vady podání nebudou odstraněny. Ústavní soud tak nemá pochybnosti o tom, že stěžovatel již byl řádně seznámen s požadavky kladenými zákonem na návrh na zahájení řízení před Ústavním soudem, včetně povinnosti být v řízení před Ústavním soudem zastoupen advokátem, a to již při podání ústavní stížnosti. Ústavní soud je přesvědčen, že v řízení o ústavní stížnosti není nevyhnutelnou podmínkou, aby se poučení o povinném zastoupení dostávalo totožnému stěžovateli vždy v každém individuálním řízení, jestliže se tak stalo v mnoha případech předchozích. Lze-li totiž vycházet ze spolehlivého předpokladu, že dříve poskytnuté informace byly objektivně způsobilé zprostředkovat stěžovateli zásadu, že na Ústavní soud se nelze obracet jinak než v zastoupení advokátem, pak se jeví setrvání na požadavku vždy nového a stále stejného poučení postupem neefektivním a formalistickým.

3. Z uvedeného důvodu byla ústavní stížnost odmítnuta podle § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 13. ledna 2020

David Uhlíř v. r.
soudce zpravodaj
Ústavní soud rozhodl v senátu složeném z předsedy Radovana Suchánka, soudce Josefa Fialy a soudkyně zpravodajky Veroniky Křesťanové o ústavní stížnosti stěžovatele P. T., zastoupeného Mgr. Ing. Janem Boučkem, advokátem, sídlem Opatovická 1659/4, Praha 1 - Nové Město, proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 28. června 2023 č. j. 30 Cdo 1109/2023-131 a rozsudku Městského soudu v Praze ze dne 15. listopadu 2022 č. j. 12 Co 28/2021-104, a spolu s ní podaném návrhu na zrušení § 12 odst. 1 písm. b) v rozsahu textu "není za spáchaný trestný čin trestně odpovědný" zákona č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), za účasti Nejvyššího soudu a Městského soudu v Praze, jako účastníků řízení, a České republiky - Ministerstva spravedlnosti, sídlem Vyšehradská 424/16, Praha 2 - Nové Město, jako vedlejší účastnice řízení, takto:


 Řízení se zastavuje.
 


 Odůvodnění

I.
Skutkové okolnosti posuzované věci a obsah napadených rozhodnutí

1. Stěžovatel se ústavní stížností podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy České republiky (dále jen "Ústava") a § 72 a násl. zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), domáhal zrušení v záhlaví uvedených rozhodnutí s tvrzením, že jimi byla porušena jeho práva podle čl. 11 a čl. 36 odst. 1 a 3 Listiny základních práv a svobod a čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Spolu s ústavní stížností spojil návrh na zrušení v záhlaví uvedeného ustanovení zákona.

2. Podáním, doručeným Ústavnímu soudu dne 17. srpna 2023, stěžovatel vzal tuto ústavní stížnost zpět.




 3. Podle § 77 zákona o Ústavním soudu může stěžovatel vzít ústavní stížnost zpět do okamžiku, než se Ústavní soud odebere k závěrečné poradě. V takovém případě Ústavní soud řízení zastaví. Toto zpětvzetí má účinek i na návrh na zrušení právního předpisu podaný podle § 74 zákona o Ústavním soudu spolu s ústavní stížností.

4. Vzhledem k tomu, že byly naplněny podmínky § 77 zákona o Ústavním soudu, Ústavní soud řízení zastavil.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 29. srpna 2023


Radovan Suchánek v. r.
předseda senátu
Ústavní soud rozhodl o návrhu Jany Pilné, takto:


 Ústavní stížnost se odmítá.
 


 Odůvodnění

Ústavní soud obdržel dne 26. 10. 2020 podání, kterým se navrhovatelka domáhala zrušení rozsudku Krajského soudu v Ostravě - pobočka v Olomouci ze dne 30. června 2020 č. j. 70 Co 28/2020-1955 a rozsudku Okresního soudu v Šumperku ze dne 5. 9. 2019 č. j. 40 P 353/2015-1781, ve znění opravného usnesení ze dne 11. 10. 2019 č. j. 40 P 353/2015-1788 a opravného usnesení ze dne 19. 11. 2019 č. j. 40 P 353/2015-1810.


 Vzhledem k tomu, že podání nesplňovalo základní náležitosti požadované zákonem č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), byla navrhovatelka dne 11. 11. 2020 vyzvána k odstranění jeho vad ve lhůtě jednoho měsíce, přičemž byla současně poučena, že neodstranění vad návrhu v dané lhůtě je důvodem k jeho odmítnutí. Na uvedenou výzvu reagovala žádostí o prodloužení lhůty na neurčito, neboť hodlá polemizovat s rozhodnutím České advokátní komory o zastavení řízení o určení advokáta pro zjevnou nepřípustnost (podání neoprávněnou osobou).

Této žádosti Ústavní soud nevyhověl, neboť není možné lhůtu k odstranění vad opakovaně prodlužovat a obcházet tak kogentní ustanovení § 72 odst. 3 zákona o Ústavním soudu, podle kterého lze ústavní stížnost podat ve lhůtě dvou měsíců od doručení rozhodnutí o posledním procesním prostředku, který zákon stěžovateli k ochraně jeho práva poskytuje. K prodlužování lhůt přistupuje Ústavní soud jen výjimečné, neboť jím je navrhovatel zvýhodňován oproti ostatním stěžovatelům, kteří své povinnosti podat bezvadnou ústavní stížnost v zákonem stanovené lhůtě dostáli. Tím spíše nelze zákonnou lhůtu k odstranění vad návrhu prodloužit na "neurčito", jen na základě subjektivního předpokladu navrhovatelky, že přesvědčí Českou advokátní komoru o opodstatněnosti své žádosti (srov. obdobně sp. zn. IV. ÚS 1656/14, III. ÚS 3928/18, III. ÚS 2267/17, III. ÚS 993/19 a další).

Protože navrhovatelka ve stanovené lhůtě (ani do dnešního dne) vady neodstranila, Ústavní soud návrh mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. a) zákona o Ústavním soudu odmítl.

Poučení: Proti usnesení Ústavního soudu není odvolání přípustné.

V Brně dne 12. ledna 2021


JUDr. Vladimír Sládeček, v. r.
soudce zpravodaj