Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1993/24 Головуючий у 1-й інст. Поліщук Р.М.
Категорія Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мельничук Ілони Вікторівни про приведення виконавчого документа у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» по цивільній справі №288/1993/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мельничук Ілони Вікторівни про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом: визначення часу спілкування малолітнього сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 з 14:00 години кожної першої п`ятниці до 18:00 години кожної першої неділі та з 14:00 години кожної третьої п`ятниці до 18:00 години кожної третьої неділі. Зобов`язано батька ОСОБА_2 передавати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_1 за місцем проживання матері. У іншій частині заяви відмовлено.

05 березня 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Мельничук І.В. подала заяву у якій просить привести у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» постанову Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року у справі №288/1993/24, вказавши в ній дані стягувача і боржника, їхні реєстраційні номери облікової картки платника податків, дати народження, адреси проживання та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1,2 статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Судовими рішеннями є: 1) ухвали, 2) рішення, 3) постанови, 4) судові накази. 2. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (частини перша, друга та четверта статті 258 ЦПК України).

У частині першій статті 381 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Законодавець розмежовує такі поняття як судові рішення, що підлягають примусовому виконанню (і тому, відповідно, мають визнаватися підставою виконання), та виконавчі документи (що видаються для забезпечення можливості примусової реалізації підстави виконання);

підставами виконання є визначені в законі акти юрисдикційних органів. Наприклад, підставою виконання є рішення суду першої інстанції у цивільній справі, а відповідним виконавчим документом - виконавчий лист, що видається судом на підставі такого рішення. Серед підстав виконання є рішення не тільки суду, а й інших органів. Перелік виконавчих документів, передбачений статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої одні з них за формою і змістом відрізняються від підстав виконання (наприклад, рішення суду першої інстанції як підстава виконання, а виконавчий лист, виданий на його виконання - як виконавчий документ; рішення комісії по трудових спорах як підстава виконання, а посвідчення комісій по трудових спорах, видані на підставі цих рішень - як виконавчий документ тощо), а інші одночасно виступають підставою виконання і виконавчим документом (зокрема, судовий наказ, виконавчий напис нотаріуса);

відповідно до вимог процесуального закону оформлювати своє судове рішення щодо результатів перегляду питання про забезпечення позову апеляційний суд може тільки у вигляді постанови, ухвала з цього приводу апеляційним судом ухвалена бути не може. Хоча по своїй суті, постанова апеляційного суду складається, власне із частини, що присвячена скасуванню ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, та частини про постановлення нового судового рішення (ухвали) про забезпечення позову. При цьому таку процесуальну дію як забезпечення позову необхідно забезпечувати можливостями примусового виконання, незалежно від того чи втілена вона в ухвалі суду першої інстанції, чи за результатами апеляційного перегляду в постанові апеляційного суду. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати;

постанова суду апеляційної інстанції про забезпечення позову, ухвалена за наслідком перегляду відповідної ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. У цьому випадку постанова апеляційного суду одночасно виступає і підставою виконання і виконавчим документом.

Вищезазначене узгоджується із постановою Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 757/33742/19.

Згідно ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Про виправлення помилки у виконавчому документі суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Частиною 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Як вбачається із постанови Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року про забезпечення цивільного позову, яка є виконавчим документом, її резолютивна частина не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено відомості, які повинен містити в собі виконавчий документ, зокрема, не зазначено відомості та особисті дані боржника ОСОБА_2 та стягувача ОСОБА_1 , а також строк пред`явлення постанови до виконання.

Отже, вимоги заяви адвоката Мельничук І.В. відповідають ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України, підлягають задоволенню, шляхом зазначення у резолютивній частині постанови Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року відомостей, ідентифікуючих стягувача та боржника у цій справі, а також строку пред`явлення постанови до виконання.

При цьому, колегією суддів враховується, що відсутність у виконавчому документі відомостей, передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», позбавляють стягувача гарантованого ст. 129-1 Конституції України права на виконання судового рішення.

Керуючись статтею 432 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мельничук Ілони Вікторівни про приведення виконавчого документу у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження» задовольнити.

Привести виконавчий документ постанову Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року у справі № 288/1993/24 у відповідність з вимогами до виконавчих документів, передбачених ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом зазначення в резолютивній частині постанови Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року наступних відомостей:

Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Строк пред`явлення постанови Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2026 року до виконання по 19 січня 2029 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді О.М. Галацевич

Н.Й. Григорусь