Справа № 369/1060/25
Провадження №2-о/369/84/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Худинець Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", заінтересовані особи: Боярська міська рада, Боярська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року представник заявника АТ КБ "ПриватБанк" звернулась до суду з вищевказаною заявою. Просила визнати спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , та складається з нерухомого майна: будинок загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею 41,40 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний майна 11411259 відумерлою та передати її у власність територіальної громади в особі Боярської міської ради.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначила, що ОСОБА_2 25.10.2006 року отримав кредит у розмірі 80000,00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.10.2021 року. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 25.10.2006 року уклали договір іпотеки № KIA0GK00830019. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 103.10 кв.м., житловою площею 41.40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 95 000 долл. США 00 центів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, від 13.11.2012р. визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га. 27.10.2015р. рішенням Апеляційного суду Київської області по справі №369/7540/13 було встановлено факт, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2012 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки та вона набула статус іпотекодавця.

У зв`язку з порушенням Позичальником зобов`язань за кредитним договором, Банк звертався до Індустріального районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №KIA0GK00830019 від 25.10.2006. 08.12.2017р. Індустріальним районним судом м Дніпропетровська розглянуто цивільну справу №202/974/14-ц за позовом АТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором яким встановлено факт укладення кредитного договору, факт надання кредиту, факт порушення кредитних зобов?язань та наявна заборгованість. Зазначене вище рішення суду набрало законної сили, проте станом на дату складання цієї заяви заборгованість за кредитним договором не погашена та підтверджується копіями виписок по рахункам.

ОСОБА_2 , 1964 року народження, помер 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті ОСОБА_2 спадкову справу було заведено на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки після смерті позичальника зареєстровано за померлим ОСОБА_2 . Нерухомість, яка належить спадкодавцю, залишається у його власності та можливими спадкоємцями не переоформлена.

Таким чином, враховуючи наявну заборгованості за кредитним договором, після смерті ОСОБА_2 зобов`язання іпотекодавця за договором іпотеки перед Банком не припинилась і АТ КБ «Приватбанк» має право на погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок іпотечного майна. Тому, вважають, що є правові підстави для визнання спадщини відумерлою. Просять суд визнати спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , та складається з нерухомого майна: будинок загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею 41,40 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний майна 11411259 відумерлою та передати її у власність територіальної громади в особі Боярської міської ради.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року суддею Скрипник О.Г. відкрито окреме провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

31 березня 2025 року від представника заінтересованої особи Боярської міської ради надійшли заперечення на заяву, в яких вказали, що з матеріалів справи та наявних у Міській раді відомостей вбачається, що спадщина після померлого ОСОБА_2 прийнята його спадкоємцем (дружиною, яка була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем на час смерті), а отже не може бути визнана відумерлою. Відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради, у будинку за адресою АДРЕСА_1 разом із спадкодавцем зареєстрована дружина померлого - ОСОБА_1 (період реєстрації 20.11.2015 по даний час). Крім того, як вказує Заявник, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2012 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, про який іде мова та 1/2 земельної ділянки, на якій розташований будинок, а тому вона набула статус іпотекодавця. Тому, просили суд відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року було витребувано копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 .

На виконання ухвали суду, від Боярської державної нотаріальної контори надійшла фотокопія спадкової справи № 431/2023 до майна померлого.

05 серпня 2025 року від представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Шевчука Івана Петровича надійшла заява, в якій вказав, що ОСОБА_1 являлась дружиною спадкодавця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб повторно від 15.07.2025 року Серія НОМЕР_1 та постійно проживала зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Боярської міської ради від 15.07.2025 року № 506/13.01-26 приватному нотаріусу Фастівського районного нотаріального округу Київської області Світлані Люзняк. ОСОБА_1 не заявляла відмову від спадщини та постійно проживала зі спадкодавцем.

21.10.2025 року від представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Шевчука Івана Петровича надійшла заява про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, як єдина спадкоємиця. Про що містяться відомості в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.09.2025 року № 1025/01-31. Розгляд справи просили проводити у їх відсутність.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 1571 від 05.12.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/1060/25 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 року вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С.

Ухвалою суддіКиєво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 10 грудня 2025 року було прийнято до провадження вищевказану цивільну справу та призначено розгляд справи.

У судове засідання представник заявника не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення до суду не надходило, причини неявки суду не повідомили.

У судове засідання представники заінтересованих осіб не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. До суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить наступних висновків.

Як убачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9, 08 травня 2021 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до витягу зі Спадкового реєстру №75224221, виданого 21.12.2023, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Боярською державної нотаріальною конторою 21.12.2023 року заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 71766692.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 являлась дружиною спадкодавця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб повторно від 15.07.2025 року Серія НОМЕР_1 та постійно проживала зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Боярської міської ради від 15.07.2025 року № 506/13.01-26 приватному нотаріусу Фастівського районного нотаріального округу Київської області Світлані Люзняк. ОСОБА_1 не заявляла відмову від спадщини та постійно проживала зі спадкодавцем.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 08.05.2021 Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року в справі № 712/14171/21.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання спадщини відумерлою є відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або усунення таких спадкоємців від права на спадкування, або відмова спадкоємців від прийняття спадщини чи факт її неприйняття такими особами.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 вересня 2025 року № 1025/02-31 державного нотаріуса Боярської державної нотаріальної контори Панікар О.П., єдиною спадкоємицею за законом першої черги, яка спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 прийняла шляхом постійного проживання та реєстрації разом з ним за однією адресою на час відкриття спадщини, є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права. Зазначена позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 04.01.2023 року у справі № 198/99/15-ц.

В постанові Верховного Суду від 23.12.2019 (справа № 175/423/18) зазначено, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, у спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.

У постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження № 61- 8511св19, Верховний Суд, залишивши заяву Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою без розгляду, виходив із того, що при розгляді справи в порядку окремого провадження встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

У постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, провадження № 61-8171св19, Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про залишення заяви керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання відумерлою спадщини без розгляду, оскільки вирішення питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано встановив спір про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Верховний Суд у постанові звернув увагу, що заявник не позбавлений можливості захистити свій правомірний інтерес у спосіб, що не суперечитиме вимогам процесуального законодавства, а отже, обраний ним порядок захисту не відповідає визначеним процедурам судової діяльності з відправлення правосуддя.

Верховний Суд виснував, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права. Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості.

Перевіривши докази, долучені до матеріалів справи, суд вважає, що у даній справі наявні перешкоди для визнання спадщини відумерлою, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом першої черги, яка спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 прийняла шляхом постійного проживання та реєстрації разом з ним за однією адресою на час відкриття спадщини, що свідчить про наявність спору щодо права на спадкове майно, у тому числі будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що виключає можливість розгляду справи у порядку окремого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання спадщини відумерлою слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 260, 294 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", заінтересовані особи: Боярська міська рада, Боярська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до суду з вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 14 квітня 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ