печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 Печерський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді Вовк С.В.,

з участю секретаря Ємець Д.О.

представника позивача в режимі ВКЗ адвоката Іваницької Ю.В.

представника відповідача адвоката Петришака А.Я.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 757/49785/25-ц за позовною заявою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Петришака А.Я. на адресу суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що на думку сторони відповідача, позивач не виконав вимоги ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року у справі № 757/49785/25-ц, оскільки без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору. Тому, на думку представника Відповідача, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України зазначена позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання про залишення позову без розгляду, просив суд відмовити в його задоволенні. Зокрема, представником Позивача вказано, що у межах розгляду цивільної справи № 757/41757/23-ц АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виконало аналогічну ухвалу суду про витребування доказів, надавши відповідну заяву. Той факт, що відповідача може не влаштовувати відповідь банку, надана у межах справи № 757/41757/23-ц на виконання ухвали про витребування доказів, не свідчить про невиконання такої ухвали, а лише відображає суб`єктивну оцінку відповідача щодо змісту наданої інформації. Крім того, на думку представника позивача, позивач звільнений від обов`язку доказування відповідних обставин на підставі частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема в частині, що стосується проведення спірних операцій, оскільки з цього приводу вже наявні відповідні висновки суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити та залишити позов без розгляду з підстав, наведених у клопотанні. Зокрема, вказував, що витребувані судом відомості позивач не надав, щодо поважності причин ненадання відомостей суду не повідомив. Крім того, на думку представника відповідача, відповідач не позбавлений права доводити інші обставини, зокрема, наявності порушень в діях позивача щодо дотримання Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу під час проведення клієнтами банку фінансових операцій.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши клопотання та додані до нього документи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року у справі № 757/49785/25-ц витребувано у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», письмову інформацію та довідки, що її підтверджують:

-чи відповідали операції від 18 листопада 2021 року за картковим рахунком, відкритим ОСОБА_1 , на підставі договору про надання банківських послуг Monobank, укладеного з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», за якими банком відмовлено в перерахуванні коштів, профілю клієнта та моделі здійснення останнім платежів (фінансові операції, що здійснюються клієнтом, не мають раціонального обґрунтування, та/або не є типовими для клієнта);

-чи підлягали додатковій перевірці на предмет несанкціонованого доступу (чи підозри в спробі несанкціонованого доступу) до рахунку клієнта підозрілі транзакції у разі аномальної поведінки клієнтського рахунку (Anti-fraudмоніторинг), здійснення фінансових операцій, пов`язаних з оплатою на веб-сервісах азартних ігор? Чи здійснювалась відповідна перевірка під час операцій 18 листопада 2021 року за картковим рахунком, відкритим ОСОБА_1 , на підставі договору про надання банківських послуг Monobank, укладеного з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»;

-надати інформацію про підстави спочатку відмови в перерахуванні коштів за операціями 18 листопада 2021 року за картковим рахунком, відкритим ОСОБА_1 , на підставі договору про надання банківських послуг Monobank, укладеного з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а в подальшому - проведення перерахування коштів за операціями 18 листопада 2021 року за картковим рахунком, відкритим ОСОБА_1 , на підставі договору про надання банківських послуг Monobank, укладеного з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з оплати на веб-сервісах азартних ігор, які вже раніше були скомпрометовані та на які вже були наявні скарги клієнта АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» та Monobank;

-надати належним чином завірені копії всіх документів, якими врегульовано порядок дій АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в рамках надання послуг за договором про надання банківських послуг Monobank у випадках виявлення несанкціонованого доступу (чи підозри в спробі несанкціонованого доступу) до рахунку клієнта, спрямованих на блокування підозрілих транзакцій і контролю аномальної поведінки клієнтського рахунку (Anti-fraud-моніторинг) - положення, інструкції, політики, тощо, а також відомості про осіб, відповідальних за такий моніторинг у банку в цілому та за моніторинг операцій за картковим рахунком ОСОБА_1 зокрема;

-надати належним чином завірені копії всіх документів, якими врегульовано порядок дій АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в рамках надання послуг за договором про надання банківських послуг Monobank у випадках застосування процедури Chargeback в рамках розгляду претензії Арбітражним комітетом Міжнародної платіжної системи Mastercard - положення, інструкції, політики, тощо.

Постановляючи зазначену вище ухвалу, суд мотивував її необхідністю принципу «рівності зброї», який випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній стороні має бути забезпечена реальна можливість представлення своєї правової позиції та доказів без поставлення її у суттєво менш вигідне становище порівняно з іншою стороною. Відтак, на думку суду, з метою повного та всебічного розгляду справи, існує необхідність у витребування доказів, які мають відношення до предмета доказування у справі.

Однак, позивачем АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» витребувані судом докази подані не були.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, одним з прав учасників судового розгляду є право подавати докази, що передбачено ч. 1 п. 2 ст. 43 ЦПК України.

Зі змісту зазначених норм закону слідує, що саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Відтак, саме позивач має право надати суду докази, необхідні та достатні в тій мірі, в якій він визнає за необхідне для доведеності переконливості перед судом його аргументів.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Норма ч. 10 ст. 84 ЦПК України кореспондується з нормою п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у відповідності до якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Системне тлумачення п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями ч.ч. 7-10 ст. 84 ЦПК України, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто, коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи.

Також положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів. Залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.

Тобто, залишення позову без розгляду у випадку неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин неподання доказів може бути застосовано у випадку, якщо за результатами з`ясування питання щодо того, яке значення мають витребувані докази, суд дійде висновку про неможливості здійснення судом розгляду справи і вирішення її по суті за відсутності таких доказів.

Відтак, необхідною передумовою для залишення позову без розгляду у випадку неподання позивачем з неповажних причин або ж без повідомлення причин неподання доказів є з`ясування судом питання відносно того, яким чином не подання позивачем витребуваних судом документів перешкоджає вирішенню спору та у чому полягають перешкоди для розгляду та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог за відсутності витребуваних документів.

Аналогічний правовий підхід було викладено Верховним Судом у постановах від 10.01.2024 у справі № 753/16924/20, від 29.05.2023 у справі № 523/20414/21 щодо застосування положень п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та в постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/802/20, від 12.09.2019 у справі № 910/498/18, від 23.06.2021 у справі № 917/531/19, від 24.04.2025 у справі № 907/769/19, від 21.04.2025 у справі № 902/383/2 - п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, які містять положення, алогічні до положень п. 9 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Так, в постанові від 21.04.2025 у справі № 902/383/24 (902/871/23) Верховний Суд заначив, що залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або ж його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору.

Тобто, коли йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

При цьому, суд має з`ясувати також і те, яким чином неявка представника позивача та не подання ним витребуваних судом документів перешкоджає вирішенню спору та у чому полягають перешкоди для розгляду та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог за відсутності представника позивача та витребуваних документів.

Також, в зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що положення ГПК України пов`язують можливість залишення судом позову без розгляду навіть не з ухиленням позивача від виконання будь-якої ухвали суду про витребування доказів, а лише з неподанням позивачем витребуваних судом доказів, необхідних саме для вирішення спору, тобто таких, що мають істотне значення та унеможливлюють розгляд справи за наявними в ній доказами.

У постанові від 10.01.2024 у справі № 753/16924/20 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз ст.ст. 13, 84 та п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дозволяє дійти до висновку, що залишення позову без розгляду у випадку неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин неподання доказів може бути за умови з`ясування питання яке значення мають ці докази, при цьому суд має процесуальні підстави для визнання певної обставини, для з`ясування якої витребовувався доказ, або для відмови у визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Слід зазначити предметом розгляду клопотання про витребування доказів було встановлення наявності порушень в діях позивача щодо дотримання Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу під час проведення клієнтами банку фінансових операцій.

Отже документи, які були витребувані у позивача ухвалою від 11 грудня 2025 року у справі № 757/49785/25-ц, є необхідними для повного та всебічного встановлення обставин у справі, справедливого розгляду та вирішення судом спору.

Щодо доводів представника позивача, що позивач звільнений від обов`язку доказування відповідних обставин на підставі частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. Представником Позивача вказано, що в рамках розгляду справи № 757/41757/23-ц суд апеляційної інстанції у постанові від 21.05.2025 дійшов висновку, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла здійсненню операцій зі списання коштів. Вказана постанова від 21.05.2025 Київського апеляційного суду була подана суду у даній справі та набрала законної сили. За таких обставин на думку Позивача дії Відповідача спрямовані на фактичну ревізію судового рішення, що суперечить принципу правової визначеності та порушує принцип res judicata (обов`язковості та остаточності судового рішення).

Однак, суд не погоджується з такими висновками позивача.

Варто зазначити, що правило про звільнення від доказування не має абсолютного характеру.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.07.2019 у справі № 826/6063/18 колегія суддів зазначила таке:

«Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року № 6-327цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2018 року у справі № 825/705/17, від 06 березня 2019 року у справі № 813/4924/13-а».

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі № 357/16765/14-ц (провадження №61-24757св18) вказано, що «звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які були встановлені в іншому судовому рішенні, враховуючи різні предмет і підстави позовів. Таким чином, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм».

Відтак, в даному випадку Відповідач не позбавлений права доводити додаткові обставини, зокрема, наявності порушень в діях Позивача щодо дотримання Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу під час проведення клієнтами банку фінансових операцій. При цьому, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про їх витребування судом, який, в свою чергу, сприяє сторонам у збиранні доказів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Мета цього процесуального механізму допомогти сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно.

Крім того, слід звернути увагу на наступне. У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 820/17548/14 (адміністративне провадження № К/9901/9245/18) зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.

В іншій постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) Верховний Суд зробив висновки про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21).

Сторонами зазначено, що в межах розгляду справи № 757/41757/23-ц судом постановлено ухвалу від 13.05.2024 предметом якої були витребування аналогічних доказів від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Представником позивача вказано, що в межах розгляду справи № 757/41757/23-ц Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» виконало ухвалу від 13.05.2024 Печерського районного суду м. Києва.

Натомість, представником відповідача зазначалося вказана ухвала Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2024 року у справі № 757/41757/23-ц не була виконана позивачем. Натомість, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року у справі № 757/41757/23-ц позовна заява Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишена без розгляду. Продовжено у цивільній справі № 757/41757/23-ц розгляд зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії.

Отже, суду не було надано доказів того, що вказана ухвала була виконана позивачем, а відтак у суду відсутні підстави вважати, що відповідна інформація яка витребувана судом досліджувалася судами в рамках справи № 757/41757/23-ц.

Пр и цьому, слід зазначити, що висновки суду апеляційної інстанції у справі № 757/41757/23-ц в частині оцінки дій ОСОБА_1 не створюють преюдиційності для прийняття рішення в даній справі. Преюдиційне значення для прийняття рішення в даній справі є встановлення судом наявності кредитних договірних відносин між сторонами та встановлені судом обставини несанкціонованого списання з рахунку відповідача коштів.

Відтак, огляду на те, що позивач не виконав вимог ухвали суду від 11 грудня 2025 року, не подав до суду витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення вищевказаного позову без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст.257 ЦПК України.

Керуючись ст. 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В. Вовк