Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
215/5967/24: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із відносин спадкування, з них; за законом..
Надіслано судом: 03.04.2026. Зареєстровано: 04.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 06.04.2026.
Номер судового провадження: 2/215/160/26
Справа № 215/5967/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Мироненко А.О.

представника позивача, адвоката - Севостьянової І.Г.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача, адвоката - Дзундзи О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції з використаням власних технічних засобів, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,-

УСТАНОВИВ:

19.09.2024 позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044; гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Заповіту немає. На час відкриття спадщини ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкоємцями першої черги за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , які були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем, але фактично, на час відкриття спадщини, зі спадкодавцем постійно проживала лише ОСОБА_4 , а тому є єдиним спадкоємцем яка прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044; гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Заповіту немає. На час відкриття спадщини ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкоємцями першої черги за законом після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її діти син ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , які були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем. Проте, ОСОБА_6 хоча і був зареєстрований на час відкриття спадщини з матір`ю за однією адресою, фактично з нею не проживав. Таким чином, ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на нас відкриття спадщини постійно проживав з нею.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 3/4 частку квартири АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044; гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; квартиру АДРЕСА_3 . Заповіту немає та спадкоємці першої черги відсутні. Спадкоємцем другої черги за законом є рідний брат спадкодавця - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та не встиг оформити свої спадкові права після брата ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та спадкоємцем першої черги за законом після його смерті.

11.01.2024 позивач ОСОБА_2 направила до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до 1276 ЦК України, оскільки її чоловік ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 та не встиг у визначений законом шестимісячний строк прийняти спадщину після свого рідного брата ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, позивач зазначає, що після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилась спадщина на належне йому майно, яке він успадкував після рідного брата ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкової трансмісії, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044; гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; квартиру АДРЕСА_3 . Заповіту немає.

29.01.2024 позивач ОСОБА_2 звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , але постановою нотаріуса від 20.06.2024 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки між спадкоємцями померлого його дружиною позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_7 яка визначає чергу спадкування у судовому порядку після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був рідним братом спадкодавця, виник спір стосовно порядку оформлення спадщини та обсягу спадкового майна, а також ОСОБА_2 не надано оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_2 просить суд: встановити факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_3 , гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044.

В судовому засідання представник позивача адвокат Севостьянова І.Г. позов підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення, що викладенні в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 , та представник відповідача адвокат Дзундза О.П. в судовому засіданні позов фактично не визнали, оскільки позивачем не доведено факт одноособового прийняття ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також не надані докази належності спадкодавцям спадкового майна. Вказують що реєстрація в спадковій квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5 не свідчить про прийняття ним спадщини, оскільки встановлено що ОСОБА_5 проживав за адресою квартири АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_1 . Не відповідають закону факти які просить встановити позивач щодо «єдиного спадкоємства», крім того вважають що ОСОБА_1 має право на частку квартири по АДРЕСА_4 АТО, в якій проживала тривалий час з ОСОБА_8 , та купували вказану квартиру за спільні кошти. Щодо спадкового майна, то ОСОБА_1 не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкову квартиру АДРЕСА_1 , яка залишилася після смерті батьків її чоловіка.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Том №1 а.с.15, 16, 24-25).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової власності належить кожному по 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 (Том №1 а.с.31).

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044 та гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (Том №1 а.с.32, 242).

Крім того, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (Том №1 а.с.33, 50, Том №2 а.с.18-19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.14), а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (Том №1 а.с.18).

Після їх смерті відкрилась спадщина на належне їм майно. Заповітів немає.

На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Том №1 а.с.212-213).

На день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Том №1 а.с.212-213).

У позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях представник позивача адвокат Севостьянова І.Г. стверджує, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки інші спадкоємці крім неї хоча і були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, там фактично не проживали (Том №1 а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас, позивачем до матеріалів справи не надано жодних достовірних доказів, які б свідчили про роздільне проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не зазначено за якою саме адресою мешкав ОСОБА_6 .

Суд звертає увагу, що шлюб між ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_2 був зареєстрований 13.05.2023 (Том №1 а.с.22), тобто майже через 5 років після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте матеріали справи не містять ані інформації ані доказів, які б свідчили про наявність між ними будь-яких стосунків на момент смерті ОСОБА_3 , а тому зазначені позивачем обставини щодо окремого проживання спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з сином ОСОБА_3 ґрунтується лише на твердженнях позивача ОСОБА_2 , яка є заінтересованою у вирішенні справи на її користь, а тому до даних тверджень без надання на їх підтвердження відповідними доказами, суд ставиться критично та відхиляє їх.

Також, позивач у своїй позовній заяві вказує, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав з матір`ю, а інший спадкоємець ОСОБА_6 хоча і був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, там фактично не проживав (Том №1 а.с.2).

Як було раніше зазначено, на день смерті ОСОБА_4 з нею за однією адресою були зареєстровані її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Том №1 а.с.212-213).

Проте, сама лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем не є достатнім доказом фактичного прийняття спадщини.

Такий правовий висновок раніше викладений у постанові Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №937/10434/19-ц.

Для застосування положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України необхідно встановити саме факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Цей правовий висновок також підтверджено постановою Об`єднаної палати Верховного Суду від 04.11. 2024 року у справі №504/3606/14-ц.

При цьому, як слідує з матеріалів справи ОСОБА_5 з 15.02.2011 є власником квартири АДРЕСА_3 (Том №1 а.с.33, 50, Том №2 а.с.18-19), в якій проживав на момент смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зазначено в позовній заяві (Том №2 а.с.2) та підтверджено представником позивача під час розгляду справи.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з сином ОСОБА_5 , оскільки як слідує зі змісту позовної заяви постійним місцем проживання ОСОБА_4 було місце її реєстрації - квартира АДРЕСА_1 .

Таким чином позовні вимоги про встановити факту, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення факту, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає необґрунтованими та такими, що не підтвердженні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Щодо позовних вимог про визнаня за позивачем ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_3 , гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (Том №1 а.с.19, 20).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Заповіту немає.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Чоловік позивача - ОСОБА_6 є рідним братом ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спадкоємцем другої черги за законом.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

В частині першій статті 1269 встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Водночас, 22.12.2023, до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , його рідний брат ОСОБА_6 помер (Том №1 а.с.21).

Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Позивач ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України (Том №1 а.с.22).

11.01.2024 позивач ОСОБА_2 звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до 1276 ЦК України (Том №1 а.с.26, 27).

Крім того, 29.01.2024 позивач ОСОБА_2 звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (Том №2 а.с.29).

Постановою нотаріуса від 20.06.2024 позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки між спадкоємцями померлого його дружиною позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_7 яка визначає чергу спадкування у судовому порядку після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був рідним братом спадкодавця виник спір стосовно порядку оформлення спадщини та обсягу спадкового майна, а також ОСОБА_2 не надано оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (Том №1 а.с.30).

Як слідує з тексту позовної заяви, позивач вказує, що після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилась спадщина на належне йому майно, прийняте після рідного брата ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (спадкова трансмісія), а саме на квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер :01:002:0044; гараж № НОМЕР_1 блок № НОМЕР_2 в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; квартиру АДРЕСА_3 (Том №1 а.с.4).

Спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті (трансмітент), до його спадкоємців (трансміссар), тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

При цьому, трансмітент не вважається таким, що прийняв спадщину після першого спадкодавця.

Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.

До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця.

Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі №495/6360/19.

Як видно із позовних вимог, позивач ОСОБА_2 просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на належне її чоловіку ОСОБА_6 (трансмітенту), померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , майно, яке він успадкував після брата ОСОБА_5 (першого спадкодавця), померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (Том №1 а.с.4, 6-7).

Але, в даному випадку, механізм спадкової трансмісії не може бути задіяний. Це зумовлено тим, що трансмітент ОСОБА_6 , як вказує позивач у своїй позовній заяві, встиг за життя прийняти спадщину, що відкрилася після смерті першого спадкодавця ОСОБА_5 . Тобто відповідне право вже реалізоване, у зв`язку з чим воно не може перейти в порядку спадкової трансмісії.

Із викладеного позивачем слідує, що вона набула право на спадкування лише після її чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкової трансмісії.

Суд наголошує, що механізм спадкової трансмісії реалізується шляхом переходу до трансміссара права трансмітента на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця.

Право на прийняття спадщини позивачем ОСОБА_2 після чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини, що виникає внаслідок спадкової трансмісії.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі №910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі №761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі №9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 155)).

Суд зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36)).

Зі змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні представником позивача пояснень вбачається, що результатом, який хоче досягнути позивач ОСОБА_2 унаслідок вирішення спору є визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкової трансмісії, про що безумовно свідчить подана нею до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до 1276 ЦК України (Том №1 а.с.26, 27).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав у даному спорі є визнання за позивачем права власності на спірне майно після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкової трансмісії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, щодо обрання позивачем ОСОБА_2 неналежного способу захисту, а тому її позовна заява задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Представником позивача за подання позовної заяви був сплачений судовий збір в сумі 10600 грн. (Том №1 а.с.9).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на неї.

Керуючись ст.ст.12, 13, 133, 141, 142, 206 ч.4, 247 ч.2, 263-267, 273, 274 ч.4 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.

Рішення складено та проголошено 03.04.2026.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_6 .

СУДДЯ:

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...