Справа № 339/416/25
Провадження № 22-ц/4808/690/26
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В. Б.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Томина Сергія Володимировича на додаткове рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2026 року у справі за заявою представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Ощипка В. С. про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Тисівської сільської ради від 29.07.2005 № 3 за ОСОБА_2 визнано право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , на підставі якого 15.09.2005 видано свідоцтво про право власності, а 16.09.2005 здійснено його реєстрацію. Вказує, що в технічному паспорті зазначено роком побудови даного будинковолодіння 1988 рік. Відповідачкою для реєстрації права власності на будинковолодіння не було подано виписки з погосподарської книги та документу, який засвідчує її речове право на земельну ділянку. Окрім того, на момент реєстрації права власності на будинковолодіння у 2005 році земельна ділянка для його будівництва та обслуговування рішенням органу місцевого самоврядування у власність ОСОБА_2 не передавалась та не належала їй на будь-якому речовому праві. Відповідачка не є належним заявником у розумінні ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не мала права звертатися із заявою про державну реєстрацію права власності на будинковолодіння, а відтак, така державна реєстрація є незаконною та підлягає скасуванню. Щодо порушеного його права на вказане будинковолодіння, зазначає, що реєстрація за відповідачкою права власності на даний будинок ставить під сумнів факт його спільного будівництва під час перебування у шлюбі з останньою та як наслідок виникнення у нього права спільної сумісної власності на нього. Також вказує, що в погосподарських книгах до 1992 року відсутні відомості про будинковолодіння і що даний будинок належав до колгоспного двору та перейшов відповідачці як майно колгоспного двору.

Просив скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно

Додатковим рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2026 року клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Ощипка В. С. про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Томин С. В. безпосередньо до апеляційного суду подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2026 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказує, що доданий адвокатом Ощипок В.С. акт наданих послуг не можна вважати документальним підтвердженням витрат на правову допомогу, а також розрахунком таких витрат, а також факту їх оплати клієнтом. У ньому не зазначено кількість консультацій, запитів, підготовлених процесуальних документів, тощо. Зазначене позбавляє протилежну сторону та суд оцінити необхідність, реальність, співмірність та обґрунтованість таких витрат та їх пропорційність до предмета спору.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до правил ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказував про стягнення витрат на правову допомогу, підтвердження яких будуть долучені у відповідності з вимогами законодавства.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно

23 лютого 2026 року представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Ощипком В.С. подано клопотання про стягнення понесених судових витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду справи в суді надано наступні документи:

- договір про надання правничої допомоги адвокатом № 25.40, укладений 28.11.2025 між ОСОБА_2 та адвокатом Ощипком В.С., предметом якого є забезпечення адвокатом захисту прав, свобод і законних інтересів ОСОБА_2 (а.с.109).;

- додаток № 1 до Договору № 25.40 від 28.11.2025, підписаний 10.02.2026 ОСОБА_2 та адвокатом Ощипком В.С., згідно якого загальна вартість послуг, наданих адвокатом по даному договору щодо розгляду справи № 339/416/25 у Болехівському міському суді становить 50000 грн, які клієнт зобов`язується оплатити протягом 30 днів з моменту набрання рішенням у справі законної сили;(а.с.110)

- акт наданих послуг № 1 від 12.02.2026, підписаний з урахуванням додатку № 1 до Договору № 25.40 від 28.11.2025, відповідно до якого сторони погодили вартість послуг, наданих адвокатом за ведення цивільної справи № 339/416/25 в суді першої інстанції в розмірі 50000,00 грн (а.с.110/зворот)

- рахунок-фактуру №02.26/02 від 12.02.2026 року за представництво інтересів в справі в розмірі 50 000 грн (а.с.110 / зворот)

Вирішуючи питання про компенсацію витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, характер виконаної адвокатом Ощипком В.С. роботи, наданої у зв`язку із розглядом справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, необхідності подання відповідних документів зі сторони Струсь Г.І., значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, враховуючи той факт, що в Болехівському міському суді адвокат Ощипок В.С. приймав участь в 2 судових засіданнях, а також заперечення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Томина С.В. щодо визначеного заявником розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи в суді у розмірі 15000,00 грн.

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 зазначеного закону).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченомустаттею 270 цього Кодексу.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови: докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі № 922/4022/20).

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК Україниє усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відсутність заяви до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.

Встановлено, що у відзиві на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Ощипок В.С. заявляв про стягненя витрат на правову допомогу та про намір подати докази щодо розміру таких судових витрат (а.с.41-46).

Судом встановлено, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення на підтвердження факту понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано:

- договір про надання правничої допомоги адвокатом № 25.40, укладений 28.11.2025 між ОСОБА_2 та адвокатом Ощипком В.С., предметом якого є забезпечення адвокатом захисту прав, свобод і законних інтересів Струсь Г.І(а.с.109).;

- додаток № 1 до Договору № 25.40 від 28.11.2025, підписаний 10.02.2026 ОСОБА_2 та адвокатом Ощипком В.С., згідно якого загальна вартість послуг, наданих адвокатом по даному договору щодо розгляду справи № 339/416/25 у Болехівському міському суді становить 50000 грн, які клієнт зобов`язується оплатити протягом 30 днів з моменту набрання рішенням у справі законної сили;(а.с.110)

- акт наданих послуг № 1 від 12.02.2026, підписаний з урахуванням додатку № 1 до Договору № 25.40 від 28.11.2025, відповідно до якого сторони погодили вартість послуг, наданих адвокатом за ведення цивільної справи № 339/416/25 в суді першої інстанції в розмірі 50000,00 грн (а.с.110/зворот)

- рахунок-фактуру №02.26/02 від 12.02.2026 року за представництво інтересів в справі в розмірі 50 000 грн (а.с.110 / зворот)

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи рішення про стягнення 15 00 грн витрат на правову допомогу, судом першої правильно визначена сума відшкодування судових витрат, понесених відповідачем в суді першої інстанції на правничу допомогу з врахуванням підготовки відзиву на позовну заяву та участі адвоката відповідачки в двох судових засідань 09.12.2025 року та 10.02.2026 року, що є співмірно зі складністю справи та відповідає критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обсяг виконаних робіт.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність детального опису виконаних адвокатом послуг, оскільки подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Зазаначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанова ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)

Крім того, за змістом Додатку №1 від 10.02.20206 року до договору №25.40 від 28.11.2025 року визначено, що загальна вартість послуг наданих адвокатом у справі №339/416/25 становить 50 000 грн. Вартість вказаних послуг включала в себе консультації, скерування запитів, підготовка процесуальних документів, ознайомлення та аналіз документів, аналіз судової практики, підготовки до судових засідань, очікування та участь у судових засідань.

Тобто, відповідачем підтверджено об`єм наданих послуг, виконаних адвокатом Ощипок В.С.

Надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, заперечення позивача щодо стягнення таких витрат, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру вказаних втрат до 15 000 грн.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Томина Сергія Володимировича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня 2026 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М.Луганська