ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 766/7683/24

провадження № 61-1812св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

треті особи:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Андрійченко А. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пінчук Вікторією В`ячеславівною, на постанову Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2025 року у складі колегії суддів: Воронцової О. В., Кутурланової О. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби

м. Херсон Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Андрійченко А. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що із Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) він дізнався, що на підставі заяви АТ «Ідея Банк» та виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу Гуревічова О. М. від 16 січня 2019 року № 113, 20 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відкрито виконавче провадження (далі - ВП) № НОМЕР_1.

Вказував, що виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню, оскільки укладений між банком та ним кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально та нотаріус не переконався належно у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського Міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем від 16січня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 113, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2017 року № М01.194.74048 у сумі 89 984,83 грн, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з АТ «Ідея Банк» на його користь судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн та судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2024 року у складі судді Кузьміної О. І.позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №113 від 16 січня

2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського Міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № М01.194.74048

від 15 червня 2017 року в сумі 89 984,83 грн.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» (, адреса: Львівська обл., м. Львів, вул. Валова 11) на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн та судового збору у розмірі 1 211,20 грн, всього 9 211,20 грн.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та доказів, що підтверджують факт отримання позивачем повідомлення про наявність такої заборгованості, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» задоволено.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пінчук В. В.,

до АТ «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Андрійченко А. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 1 816,80 грн. судових витрат, пронесених на оплату судового збору.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Суперіум» набуло прав стягувача за кредитним договором від 15 червня 2017 року № М01.194.74048 на підставі договору факторингу від 15 листопада 2023 року № 15/11/23, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», проте останнє не було залучене до справи співвідповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Пінчук В. В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду про те, що позов подано до неналежного відповідача, є безпідставними, оскільки станом на час подання позовної заяви та розгляду справи, АТ «Ідея Банк» є стягувачем у ВП, а тому у позивача не було підстав звертатися до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2025 року АТ «Ідея Банк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними, не спростовують правильності вирішення апеляційним судом спору, який правильно встановив правовідносини, шо склалися, а також, що позов було пред`явлено не до всіх належних відповідачів, що унеможливлює розгляд заявлених вимог по суті, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подані сторонами додаткові пояснення у справі та заперечення на них, оскільки такі процесуальні документи не передбачені нормами ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи, а по суті є штучним поданням доповнень до касаційної скарги та додаткового відзиву поза межами визначеного процесуального строку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

01 квітня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду 19 червня 2023 року у справі

№ 187/1718/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Пінчук В. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі

№ 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75)).

Встановивши, що ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» набуло прав стягувача за кредитним договором від 15 червня 2017 року № М01.194.74048 на підставі договору факторингу від 15 листопада 2023 року № 15/11/23, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ця особа мала бути залучена до розгляду справи як відповідач, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки неправильне визначення кола відповідачів, не залучення особи, інтересів якої стосуються позовні вимоги, є безумовною підставою для відмови у задоволенні такого позову, без надання правої оцінки спору по суті.

Доводи касаційної скарги про те, щостаном на час подання позовної заяви та розгляду справи АТ «Ідея Банк» є стягувачем у ВП, а тому у позивача не було підстав звертатися до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» Верховним Судом відхиляються, оскільки ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2024 року у справі № 766/10095/24 було замінено вибулого стягувача АТ «Ідея Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису №113, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк».

При цьому, рішення суду першої інстанції, яке було скасовано апеляційним судом, було ухвалено 21 жовтня 2024 року, вже після заміни стягувача у ВП.

Більш того, на час звернення до суду з позовом у цій справі між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум» вже було укладено договір факторингу від 15 листопада 2023 року № 15/11/23, на підставі якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором від 15 червня 2017 року, а тому позов стосувався його прав та інтересів.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка в зазначеній частині ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пінчук Вікторією В`ячеславівною, залишити без задоволення.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник