УХВАЛА

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 362/1326/22

провадження № 61-12903сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Синельникова Є. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щедріна Романа Анатолійовича на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 рокуу складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Євграфової Є. П., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

02 травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна та стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 24 травня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області (далі - приватний нотаріус) Смоліною І. В., зареєстрований у реєстрі за № 872.

За умовами вказаного договору ОСОБА_2 придбала у нього житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 188,2 кв. м, житловою площею 143,0 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,1010 га, кадастровий номер :07:013:0176, по АДРЕСА_1 . Продаж вказаного будинку та земельної ділянки вчинено за ціною 1 580 400 грн, що є грошовим еквівалентом 60 тис. доларів США. При цьому, оплата вартості вказаного будинку та земельної ділянки мала бути здійснена покупцем частинами у доларах США. Сума у розмірі 34 тис. доларів США мала бути сплачена покупцем продавцю у строк до 01 червня 2021 року.

Проте станом на 10 лютого 2022 року відповідачкою було сплачено за вказаним договором лише суму у розмірі 8 тис. доларів США, внаслідок чого сума простроченої заборгованості за договором складає 26 тис. доларів США. Позивач вважав, що прострочення оплати покупцем чергових платежів за вказаним договором та наявність простроченої поточної заборгованості в сумі 26 тис. доларів США свідчить про істотне невиконання зі сторони покупця своїх зобов`язань за вказаним договором.

Враховуючи, що невиконання відповідачкою свого обов`язку з оплати вартості майна завдає йому збитки у неоплаченій частці вартості майна, яка на час подання цього позову складає 43,33 %, а також те, що він значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, неоплата відповідачкою вартості майна в порядку та на умовах, які визначені договором, є істотним порушенням договору. Відтак, на його думку, є підстави для розірвання укладеного між ним та відповідачкою договору купівлі продажу. Крім того, позивач вважав, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України з відповідачки підлягає стягненню три процента річних від простроченої суми - 26 тис. доларів США, що станом на 15 лютого 2022 року за курсом Національного банку України становить 27 374 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24 травня 2019 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Смоліною І. В., зареєстрований у реєстрі за № 872;

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому технічний паспорт та домову книгу на будинок АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь три процента річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, нарахованих на прострочену суму оплати за договором, у розмірі 27 374 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2024 року у складі судді Ковбеля М. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Смоліною І. В., зареєстрований у реєстрі за № 872.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 технічний паспорт та домову книгу на будинок по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три процента річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, нарахованих на прострочену суму оплати за договором, у розмірі 27 374 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 978 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 374 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачка не здійснила повного розрахунку за придбане майно, тобто не вчинила дій щодо належного виконання умов договору, чим істотно порушила його умови, що є підставою для розірвання спірного договору, оскільки позивач був позбавлений того, на що він розраховував, а саме отримання грошових коштів за продане майно.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2024 року залишено без задоволення.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 977,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у спірних правовідносинах порушення права позивача (продавця нерухомого майна) полягає у тому, що відповідачка не сплатила, а позивач, як продавець, не отримав грошових коштів (26 000 доларів США - черговий транш сплати за придбане майно) від ОСОБА_2 , як покупця, тому належним способом захисту може бути, зокрема, стягнення неотриманих коштів за договором купівлі-продажу, а не розірвання договору.

Отже, заявивши вимогу про розірвання договору купівлі-продажу, позивач обрав неналежний спосіб захисту, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав.

При цьому апеляційний суд врахував, що ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 , яка є багатодітною матір`ю, прийняла житловий будинок та земельну ділянку, які є предметом договору купівлі-продажу від 24 травня 2019 року, поселилася та проживає разом з чоловіком і чотирма дітьми у вказаному домоволодінні. ОСОБА_2 не відмовлялася ані від прийняття об`єкта продажу, ані від оплати його вартості. Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві визнав часткову оплату ОСОБА_2 придбаного будинку в сумі 8 тис. доларів США, а 30 тис. доларів США, які за твердженням ОСОБА_2 вона передала через батька позивача, оспорюються останнім. Тобто ОСОБА_2 , хоча і через значний проміжок часу, вчиняла дії щодо оплати придбаного нерухомого майна, тому така поведінка свідчить про наявність інтересу покупця до виконання договору.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено вимогу про розірвання договору від 24 травня 2019 року з підстав істотного порушення його умов відповідачкою, що виразилося у несплаті останньою, як покупцем, 26 тис. доларів США покупцю та, за наслідком розірвання договору позивач просив стягнути з відповідачки 27 374 грн, як три процента річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної первісної та похідної вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Щедрін Р. А., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області. Підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2026 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щедріна Р. А. на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2026 року вищевказану справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Щедріна Р. А. мотивована тим, що спірний договір є договором купівлі-продажу товару в кредит з розстрочкою платежу, для якого, у разі невиконання покупцем свого обов`язку щодо оплати товару, можуть бути застосовані наступні наслідки:

- згідно з частиною четвертою статті 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару;

- згідно з частиною п`ятою статті 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати;

- згідно з частиною другою статті 695 ЦК України, якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару;

- згідно з частиною другою статті 697 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця;

- згідно з частиною третьою статті 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі;

- згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, умови пункту 9.4 спірного договору купівлі-продажу, згідно з якого у разі невиконання однією із сторін умов договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду, то позивачем було обрано належний спосіб захисту його прав через істотне порушення відповідачкою умов договору купівлі-продажу нерухомого майна шляхом його розірвання та зобов`язання відповідачки повернути позивачу технічний паспорт і домову книгу на будинок, а також стягнення з неї три процента річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, нарахованих на прострочену суму оплати за договором.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку, а також через систему «Електронний суд» надійшли відзиви представника ОСОБА_2 - адвоката Хашко О. М., які за змістом є аналогічними, на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щедріна Р. А. Зазначено, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Укладений між позивачем та відповідачкою правочин має усі ознаки договору купівлі-продажу нерухомого майна, а не кредитного договору, чи договору купівлі-продажу товару в кредит з розстроченням платежу, як зазначає позивач. Апеляційним судом було встановлено, що позивач не довів наявності передбачених законом підстав для розірвання договору купівлі-продажу відповідно до статті 651 ЦК України. Позивач не встановив, що допущене відповідачкою порушення умов договору (прострочення сплати частини коштів) є істотним порушенням, яке призвело до суттєвого позбавлення продавця того, на що він розраховував при укладенні договору. Отже, висновки апеляційного суду є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач не заперечує, що нерухоме майно ним було передано покупцю, покупець ним фактично володіє, доглядає, а спірні правовідносини стосуються виключно оплати частини вартості, що прямо підпадає під правове регулювання статті 692 ЦК України, а не статті 651 ЦК України. Отже, застосування статті 651 ЦК України у цьому спорі є необґрунтованим.

Апеляційний суд належним чином врахував і застосував правові висновки Верховного Суд, викладені у постановах щодо недопустимості розірвання договору купівлі-продажу за відсутності істотного порушення, доведення якого покладається на позивача; необхідності відмежування спорів про розірвання договору від спорів, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням грошового зобов`язання, коли належним способом захисту є стягнення заборгованості, а не припинення дії договору; обов`язку судів застосовувати статті 651 та 692 ЦК України залежно від юридичної природи спору.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Передаючи справу № 362/1326/22 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зпосиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів вважала, що необхідно відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 461/4362/23, провадження № 61-10029св24, та постановах Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 523/19764/21, провадження № 61-10709св24, від 17 вересня 2025 року у справі № 755/9901/22, провадження № 61-2234св25, згідно з якими наявність способу захисту у вигляді права вимагати оплати товару (стаття 692 ЦК України) не свідчить про те, що, враховуючи правову природу договору з розстроченням платежу, особа як його сторона не може вимагати захисту свого права на підставі статті 651, частини другої статті 695 ЦК України. Ефективний спосіб захисту в такому разі визначає сам позивач.

Необхідність відступлення від вказаних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вищевказаних постановах Верховного Суду, викликана таким.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У частині першій статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

У свою чергу, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема, щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

Згідно з частинами першою-третьою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець у свою чергу також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема, продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15, провадження № 61-16664св20, з подібними правовідносинами Верховний Суд дійшов висновку, що такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Зазначений висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, провадження № 12-145гс19, про те, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третя статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема, не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, у тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».

У справі, яка Верховним Судом переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що у спірних правовідносинах порушення права позивача (продавця нерухомого майна) полягає у тому, що відповідач не сплатила, а позивач не отримав грошових коштів (26 000 доларів США - черговий транш сплати за придбане майно) дійшов висновку, що належним способом захисту може бути, зокрема, стягнення неотриманих коштів за договором купівлі-продажу, а не розірвання договору.

Такого підходу притримується: Друга судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 636/5261/18, провадження № 61-5308св20; Першасудова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 308/1927/17, провадження №61-1734св22; Третя судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2025 року у справі № 127/14617/21, провадження № 61-4173св24, від 17 вересня 2025 року у справі № 127/34437/21, провадження № 61-4695св24.

Разом з тим, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2025 року у справі № 755/9901/22, провадження № 61-2234св25, сформулювала правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 695 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. При цьому істотними умовами такого договору є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару (частина друга статті 695 ЦК України).

Відповідно до обставин справи № 755/9901/22 договір купівлі-продажу автомобіля укладений між сторонами на умовах розстрочення оплати.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 07 жовтня 2021 року у справі № 925/1382/19 зазначив, що правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, провадження № 12-145гс19, про безальтернативність вимог про оплату товару та сплату процентів за користування чужими грошовими коштами як способу захисту порушеного права продавця, який не отримав/не повністю отримав оплату за частку, не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у кредит.

У справі № 916/667/18 спір виник стосовно договору купівлі-продажу корпоративних прав, яким було передбачено, що розрахунки між сторонами були проведені до укладення договору, тобто до правовідносин підлягала застосуванню стаття 692 ЦК України, тоді як у справі, що розглядається, у договорі передбачався продаж товару з розстроченням платежу, а тому застосуванню підлягала не тільки стаття 692, але й стаття 695 ЦК України як спеціальна норма, а також умови договору купівлі-продажу автомобіля.

Наявність способу захисту у вигляді права вимагати оплати товару (стаття 692 ЦК України) не свідчить про те, що, враховуючи правову природу договору з розстроченням платежу, особа як його сторона не може вимагати захисту свого права на підставі статті 651, частини другої статті 695 ЦК України. Ефективний спосіб захисту в такому разі визначає сам позивач.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріально права та висновки Великої Палати Верховного Суду, внаслідок чого помилково відмовив у задоволенні позову у зв`язку із неналежним способом захисту. Суд апеляційної інстанції при апеляційному перегляді справи вказані недоліки місцевого суду не виправив.

До схожих правових висновків дійшла Друга судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 523/19764/21, провадження № 61-10709св24, Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 461/4362/23, провадження № 61-10029св24.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не знаходить підстав для прийняття справи до свого розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині другій статті 403 ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет (об`єкт) для розгляду справи об`єднаною палатою, оскільки розгляд справи, в якій відсутній функціонал (компетенційні повноваження) для об`єднаної палати, є судом, який не встановлений законом.

Так, відступ від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

Отже, необхідність відступу від правових висновків Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

Тлумачення частини другої статті 403 ЦПК України свідчить про те, що на розгляд об'єднаної палати може бути передана справа, якщо в аналогічній (подібній) справі викладено інший висновок щодо застосування норми права. Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за їхніми елементами: суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин).

В ухвалі суду про передачу справи на розгляд Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначається про необхідність відступу від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 461/4362/23, провадження № 61-10029св24, та постановах Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 523/19764/21, провадження № 61-10709св24, від 17 вересня 2025 року у справі № 755/9901/22, провадження № 61-2234св25, згідно з якими наявність способу захисту у вигляді права вимагати оплати товару (стаття 692 ЦК України) не свідчить про те, що, враховуючи правову природу договору з розстроченням платежу, особа як його сторона не може вимагати захисту свого права на підставі статті 651, частини другої статті 695 ЦК України. Ефективний спосіб захисту в такому разі визначає сам позивач.

Разом з тим, в ухвалі про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду фактично ставиться питання про необхідність підтримки або конкретизації висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, провадження № 12-145гс19, Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 07 жовтня 2021 року у справі № 925/1382/19, у тому числіпро безальтернативність або альтернативність при певних умовах вимог про оплату товару та сплату процентів за користування чужими грошовими коштами як способу захисту порушеного права продавця, який не отримав/не повністю отримав оплату за частку за договором купівлі-продажу.

Отже, по суті Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ставить питання про підтримку або конкретизації висновків Великої Палати Верховного Суду або іншого касаційного суду, що не є повноваженням Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Таким чином, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет (об`єкт) для розгляду справи об`єднаною палатою, оскільки розгляд справи, в якій відсутній функціонал (компетенційні повноваження) для об`єднаної палати, є судом, який не встановлений законом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду.

Керуючись статтями 403, 404, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Повернути справу № 362/1326/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щедріна Романа Анатолійовича на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: А. І. Грушицький

А. Ю. Зайцев

В. І. Крат

Є. В. Синельников

І. М. Фаловська