ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м.Суми

Справа №589/981/24

Провадження № 22-ц/816/1853/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Сидоренко А.П. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О.І., Щербаченко М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» - Македона Олександра Андрійовича на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2025 року ухвалене в м. Шостка у складі судді Лєвши С.Л. в цивільній справі за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

05 березня 2024 року представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі - Банк) звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2017 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив новий проект MONОBANK, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки MONОBANK. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках MONОBANK, за заявою клієнтів, встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.

23 грудня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. За договором відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та надано кредитний ліміт 15000 грн. Підпис відповідача підтверджує, що анкета разом із умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 18296 грн 94 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2025 року у задоволенні позову АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи: судом не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедури ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту.

Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», тарифами за карткою Monobank, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту. Відповідач висловив свою згоду з вказаними документами, здійснивши підписання їх власноручним підписом на екрані смартфона в електронному вигляді у мобільному застосунку Monobank шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Відтак, сторонами погоджені усі істотні умови договору.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність з боку Банку, що саме ці умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними с безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Виконаний Банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, період, за який нарахована заборгованість. Відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості. Тому у суду були наявні усі підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, доказів які б спростовували правильність наданого банком розрахунку за кредитним договором боржником не надано.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустило новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank».

Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків у мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом.

Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

ОСОБА_1 та представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підписали анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій відповідач просить відкрити поточний рахунок в Банку у гривні на своє ім`я НОМЕР_2 та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку (а.с. 14).

При цьому анкета-заява містить згоду відповідача з тим, що підписана анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту та тарифами, що розміщені за посиланням www.monohank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 24 грудня 2021 року по 07 листопада 2023 року, заборгованість відповідача становить 18296 грн 94 коп., та складається із загального залишку заборгованості за тілом кредиту (а.с.12).

Згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 30 січня 2024 року, ОСОБА_1 23 грудня 2021 року відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні шляхом підписання Анкети-заяви до Договору. Розмір встановленого Кредитного ліміту по поточному рахунку становить 15000 грн (а.с. 13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач підписав анкету-заяву, яка містить лише персональні та контактні дані, відомості про майновий стан і трудову діяльність, без інформації про суму кредиту та умови його надання. Відповідач підписав анкету заяву до Договору про надання банківських послуг, але час та дату підписання встановити неможливо. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився з Умовами обслуговування, Паспортом кредиту та Тарифами банку. Розрахунок заборгованості банком не є первинним документом і не підтверджує наявність боргу.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов банку про стягнення заборгованості є необґрунтованим і в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Згідно із пунктом 1-1 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Тобто, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту) є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Перелік умов договору про споживчий кредит закріплений в частинах першій та другій статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Виходячи з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заповнив і підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто, відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заява в такому ж порядку підписана представником банку Анастасією Сипиною, яка здійснила ідентифікацію та верифікацію клієнта.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. До анкети-заяви надано фотокопію паспорта відповідача, яка надана на запит банку від 23 грудня 2021 року (ініціатор запиту: monobank, Universal Bank) (а.с. 14,15).

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов до висновку, що між сторонами було укладено письмовий договір.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просив стягнути залишок заборгованості за наданим кредитом, тобто тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 лютого 2025 року, посиланням на Витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, розміщених на сайті: https://www.monobank.ua/terms як невід`ємні частини договору про надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила обслуговування при наданні банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту розумів відповідач, ознайомив і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами на день підписання відповідачем Анкети-заяви, зважаючи на те, що Анкета-заява не містить дати її підписання позичальником (а.с. 14).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 31 травня 2022 року № 194/329/15-ц, від 25 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20, від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц).

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості (а.с.12) та довідка про розмір кредитного ліміту (а.с.13) є документами, що створені самим позивачем, а відтак, зазначена в них інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких був складений розрахунок, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає Банк.

У розрахунку заборгованості зазначено, що розмір заборгованості за Договором це є заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18296, 94 грн і вказана сума заявлена банком до стягнення. Проте, будь-яких доказів видачі кредитних коштів саме в цьому розмірі, підвищення (збільшення) кредитного ліміту (який згідно наданої Банком довідки становив 15000 грн), до матеріалів справи позивачем не надано.

Також апеляційний суд зауважує, що в розрахунку заборгованості хоча й міститься інформація про погашення: «Сума погашення за наданим кредитом» (останній стовпчик таблиці Розрахунку), однак, до прикладу: після того як 16 лютого 2022 року сума погашення за кредитом склала 2400 грн, залишок поточної заборгованості за тілом кредиту (12451,37 грн) не тільки не зменшився на вказану суму, а навпаки збільшився наступного дня (17 лютого 2022 року) та склав уже 12954,53 грн). В наданому позивачем розрахунку заборгованості відсутня така важлива складова як розмір (величина) знятих (використаних) коштів, що унеможливлює перевірити правильність наданого позивачем розрахунку, зарахування внесених споживачем платежів.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 18296 грн 94 коп. (відповідно до розрахунку заборгованості), матеріали справи не містять.

За таких обставин без наданих підтверджень у вигляді виписки про рух коштів по рахунку, неможливо перевірити наявність (відсутність) заборгованості відповідача перед позивачем та правильність (неправильність) суми, заявленої позивачем до стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, не заслуговують на увагу та спростовуються викладеним, оскільки оскаржуваним рішенням встановлено, що суд першої інстанції надав належну оцінку таким доказам і свої висновки зазначив у мотивувальній частині рішення. Суд не зазначав про відсутність доказів укладення кредитного договору, а дійшов висновку про відсутність доказів заборгованості за цим договором.

Не свідчать про неправильність прийнятого судом першої інстанції рішення і доводи апеляційної скарги про те, що суд за відсутності з боку відповідача доказів на спростування заявленої заборгованості не міг відмовити у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних, достатніх і допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі відповідачу кредиту у зазначеному банком у позовній заяві розмірі, а також розмір кредитної заборгованості. Виходячи із принципу змагальності сторін, саме позивач має довести не лише факт наявності кредитних відносин, а й розмір кредитної заборгованості, та в справі, яка розглядається, позивачем зроблено не було та не надано виписки про рух коштів по рахунку, хоча він як Банк має таку інформацію і в нього не було перешкод її надати.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення у цій справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про задоволення заявлених вимог позову.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, понесені позивачем судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за ним.

Доказів понесення судових витрат відповідачем в апеляційній інстанції матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» - Македона Олександра Андрійовича залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий А.П. Сидоренко

Судді О.І. Собина

М.В. Щербаченко