Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2883/25

01 квітня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представників третьої особи: Попової Н.В., Дем`янчука Б.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.08.2002 вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , у виконавчому комітеті Гвіздської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж числа зроблено запис за №23. Після одруження вона змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_4 на прізвище чоловіка ОСОБА_5 . За час перебування в даному шлюбі у них народилося двоє дітей, а саме син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час вже досяг повноліття, та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є неповнолітнім і проживає разом з нею.

Зазначає, що в подальшому подружнє життя між ними розладилось і рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2020 шлюб між нею та відповідачем було розірвано, а неповнолітній син від їх шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишений проживати з нею. Цим же судовим рішенням їй залишено шлюбне прізвище ОСОБА_5 . Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 24.03.2020 набрало законної сили.

Однією із причин розпаду їх сім`ї став той факт, що відповідач фактично залишив сім`ю, зовсім не цікавився життям дітей та не піклувався про їх матеріальне забезпечення, виїхавши за межі України в невідоме їй місце. Ще до розірвання шлюбу, з жовтня 2015 року вони фактично припинили шлюбні стосунки з відповідачем і проживали окремо. Відповідач з того часу жодного разу не провідав їхніх дітей за місцем їх проживання.

Вказує, що оскільки відповідач зовсім ухилився від свого обов`язку матеріально утримувати неповнолітніх дітей від їх шлюбу, вона змушена була звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів з нього на їх утримання в примусовому порядку. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2020 з ОСОБА_3 в її користь на утримання неповнолітніх дітей від їх шлюбу стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2020 задоволено позов її батька ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком і визнано останнього особою, яка втратила право користування житловим будинком з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Із її характеристики за №26 від 15.09.2025, виданої Гвіздським старостинським округом Надвірнянської міської ради, вбачається, що вона самостійно без участі батька дітей виховує та утримує двох дітей, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда першої групи «Б» та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованню якого приділяє належну увагу. 3 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_3 , 11.04.1979 злісно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню дітей, в тому числі неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і робить це свідомо, оскільки ухилення від виконання даного юридичного обов`язку завжди є актом свідомої поведінки, так як особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Фактично відповідач вже тривалий час навіть не спілкується з дітьми, в тому числі з неповнолітнім ОСОБА_9 , не проявляє про нього щонайменшої батьківської турботи, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, не кажучи вже, що його ніколи не цікавило належне харчування дитини та лікування, що свідчить про повну його байдужість до долі сина. Хоча з самого початку його народження він також не проявляв належної турботи про нього і недбало відносився по догляду за ним, хоча мав таку можливість.

Також ОСОБА_3 злісно ухиляється від свого обов`язку своєчасно і регулярно сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина від шлюбу ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зокрема, з часу присудження аліментів за період з 11.11.2019 по 01.09.2025 відповідач не сплатив жодної копійки присуджених коштів на утримання дітей від їх шлюбу, в тому числі на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 01.09.2025 сума допущеної ним заборгованості по сплаті аліментів становить 217487 грн. 10 коп., в тому числі 196821 грн. 25 коп. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 . Вказаний факт стверджується розрахунком із сплати аліментів, проведеного головним державним виконавцем Надвірнянського відділу ДВС І.Левкун.

У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці в розмірі 217487 грн. 10 коп., відомості про ОСОБА_3 внесено до Єдиного реєстру боржників, що стверджується повідомленням головного державного виконавця Надвірнянського ВДВС Івана Левкуна за №55820 від 05.09.2025. Також цим же головним державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №348/2298/19, виданого 28.05.2020 Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області в зв`язку з допущеною заборгованістю по виплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 було постановлено ряд постанов, до повного виконання рішення суду.

В обґрунтування вимог позову позивач посилається на те, що за час їх окремого проживання на протязі періоду з жовтня 2015 року по даний час відповідач не дав будь-яких інших коштів, не надіслав дитині жодного подарунку, в тому числі на його день народження чи на інші свята, не придбав для нього жодної дитячої іграшки. Як наслідок останній поставив її разом з дітьми від їх шлюбу в дуже тяжке матеріальне становище, а тому вона змушена з метою матеріального забезпечення дітей економити на всьому.

Із довідки Гвіздського ліцею Надвірнянської міської ради, вбачається, що батько дитини ОСОБА_3 за всі роки навчання дитини жодного разу в ліцей не приходив і не цікавився навчанням сина. Про те, що відповідач ОСОБА_3 не проявляє турботи щодо здоров`я неповнолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу свідчить довідка від 15.09.2025, видана КП «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов за №109 від 15.09.2025, складеного старостою Гвіздського старостинського округу Надвірнянської міської ради Половко Василем, вона фактично самостійно з 2015 року виховує і утримує неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько хлопця будь-якої участі у вихованні сина не приймає, матеріально не допомагає і більше 10 років з дітьми не спілкується.

Позивач стверджує, що наведені обставини змусили її прийняти рішення про звернення до суду із вказаним позовом, оскільки на даний час позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів їх неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, при кожній згадці про батька дитина отримує певний психологічний стрес, починає нервуватись, інколи плакати і замикається в собі, тобто в нього виникають негативні емоції.

Також звертає увагу суду, що заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2025 року їй, ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба в справах дітей Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даним рішенням ОСОБА_3 було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 та покладено на Службу у справах дітей Надвірнянської міської ради контроль за викованням ним батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки судом була встановлена і наявними у справі доказами доведена бездіяльність батька ОСОБА_3 щодо участі у вихованні неповнолітнього сина, тобто доведена винна поведінка батька, однак суд вважав, що наявні підстави тільки для попередження відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Стверджує, що з часу ухвалення даного судового рішення пройшло шість місяців, однак відповідач ОСОБА_3 не змінив свого негативного відношення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_7 . За цей час він жодного разу не спілкувався з сином, зовсім не цікавився його життям, повністю і беззаперечно усунувся від його виховання, не сплатив жодної копійки заборгованості по виплаті аліментів, довівши своїми умисними діями про повну його байдужість до долі дитини.

Зазначає, що всі судові витрати по даній справі вона залишає за собою.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Стислий виклад позиції сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і жителя с.Гвізд, Надвірнянського району Івано-Франківської області, щодо неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Представники третьої особи: органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради в судовому засіданні не заперечили проти задоволення позову. При ухваленні рішення просили взяти до уваги обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженому рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 27.01.2026 за №8.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи в його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.12.2025 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2026 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що 12.08.2002 у виконавчому комітеті Гвіздської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж числа зроблено запис за №23. Після одруження позивач змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_4 на прізвище чоловіка ОСОБА_5 . За час перебування в даному шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей, а саме: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час вже досяг повноліття, та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є неповнолітнім і проживає разом з позивачем (а.с.12 13).

В подальшому подружнє життя між ними не склалось і згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2020, з підстав, викладених у ньому, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Неповнолітнього сина від шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з позивачем. Також даним рішенням суду позивачу залишено шлюбне прізвище ОСОБА_5 . Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 24.03.2020 набрало законної сили (а.с.14-15). Однією із причин розпаду сім`ї між сторонами стало те, що відповідач фактично залишив сім`ю, зовсім не цікавився життям дітей та не піклувався про їх матеріальне забезпечення, виїхавши за межі України, і місце його перебування позивачу невідоме.

Ще до розірвання шлюбу, з жовтня 2015 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки і проживали окремо. Відповідач із вказаного часу жодного разу не провідав своїх дітей за місцем їх проживання, що в судовому засіданні не спростовано. Отже, оскільки відповідач зовсім ухилився від свого обов`язку матеріально утримувати неповнолітніх дітей від шлюбу, позивач змушена була звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів з нього на їх утримання в примусовому порядку.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2020 з ОСОБА_3 в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей від їх шлюбу, а саме сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ухвалено стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 13.04.2020 набрало законної сили (а.с.16-17).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2020 було задоволено позов батька позивача - ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком і визнано відповідача особою, яка втратила право користування житловим будинком з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 12.05.2020 набрало законної сили (а.с.18-19).

У вказаному будинку, власником якого є батько позивача - ОСОБА_8 , позивач разом з відповідачем та їх дітьми від шлюбу проживали після укладення нашого шлюбу з 2002 року до жовтня 2015 року. Разом з неповнолітнім сином від шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони проживають в належному її батькам будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується витягами з реєстру Надвірнянської територіальної громади про місце реєстрації та проживання за №№2025/013455182 від 15.09.2025 та 2025/ від 15.09.2025, виданими адміністратором УНАП Надвірнянської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Янцюк Ю.М. (а.с.8, 11).

По місцю проживання позивач характеризується виключно з позитивної сторони, що стверджується характеристикою відносно неї за №26 від 15.09.2025, виданою Гвіздським старостинським округом Надвірнянської міської ради, підписаною старостою даного округу Василем Половко. З даної характеристики вбачається, що позивач самостійно без участі батька дітей виховує та утримує двох дітей, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи з інвалідністю першої групи «Б» та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованню якого приділяє належну увагу (а.с.20).

З жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню дітей, зокрема малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що робить свідомо, оскільки ухилення від виконання даного юридичного обов`язку являється актом свідомої поведінки, так як особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Таким чином, відповідач вже тривалий час навіть не спілкується з дітьми, в тому числі з малолітнім ОСОБА_7 , не проявляє до нього жодної батьківської турботи, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, що свідчить про повну байдужість по відношенню до сина.

Крім того, ОСОБА_3 злісно ухиляється від свого обов`язку своєчасно і регулярно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина від їх шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме з часу присудження аліментів за період з 11 листопада 2019 року по 01 вересня 2025 року відповідач не сплатив жодних коштів, присуджених на утримання дітей від їх шлюбу, в тому числі на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 01 вересня 2025 року сума допущеної відповідачем заборгованості по сплаті аліментів становить 217487 грн. 10 коп., в тому числі 196821 грн. 25 коп. на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 . Вказана обставина стверджується розрахунком із сплати аліментів відповідно до додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, проведеного головним державним виконавцем Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Іваном Левкун (а.с.23).

У зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці в розмірі 217487 грн. 10 коп. відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 розділу ХУІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, відомості відносно ОСОБА_3 внесено до Єдиного реєстру боржників, що стверджується повідомленням головного державного виконавця Надвірнянського ВДВС Івана Левкуна за №55820 від 05.09.2025 (а.с.24). Також даним головним державним виконавцем Надвірнянського ВДВС Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Левкуном І.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №348/2298/19, виданого 28.05.2020 Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області, в зв`язку з допущеною заборгованістю по виплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 було постановлено ряд постанов, щодо повного виконання рішення суду (а.с.25-31).

Отже, за час їх окремого проживання на протязі періоду з жовтня 2015 року по даний час (на час подання позову до суду) відповідач не надав будь-яких коштів, не надіслав дитині жодного подарунку, в тому числі на його день народження чи на інші свята, не придбав для нього жодної дитячої іграшки, що в ході судового розгляду не спростовано.

Неповнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в 6 - А класі Гвіздського ліцею Надвірнянської міської ради, що підтверджується довідкою виданою даним навчальним закладом та підписаною директором ліцею ОСОБА_10 та класними керівниками учня Любов`ю Савуляк та Наталією Данилюк. З даної довідки вбачається, що батько дитини ОСОБА_3 за всі роки навчання дитини жодного разу в ліцей не приходив і не цікавився навчанням сина (а.с.21).

Також, про те, що відповідач ОСОБА_3 не проявляє турботи щодо здоров`я неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу свідчить і довідка від 15.09.2025 року, видана КП «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради та підписана завідувачем відділення Гарбуз Н.Б. та лікарем педіатром ОСОБА_11 . З даної довідки вбачається, що дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задекларований в лікаря-педіатра ОСОБА_11 і знаходиться в неї на «Д» спостереженні. Протягом всього часу на амбулаторний прийом та на профілактичні огляди дитина приходила в супроводі своєї матері ОСОБА_2 . Батько ОСОБА_3 жодного разу при оглядах присутній не був (а.с.22).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов за №109 від 15.09.2025, складеного старостою Гвіздського старостинського округу Надвірнянської міської ради Половко Василем, позивач фактично самостійно з 2015 року виховує і утримує неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько дитини будь-якої участі у вихованні сина не приймає, матеріально не допомагає і більше 10 років з дітьми не спілкується (а.с.32).

Судом перевірено, що заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2025 позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні її позову до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба в справах дітей Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, даним рішенням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покладено на Службу у справах дітей Надвірнянської міської ради контроль за викованням відповідачем батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_7 , оскільки судом була встановлена і наявними у справі доказами доведена бездіяльність батька ОСОБА_3 щодо участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , тобто доведена винна поведінка батька (а.с.34-41).

Проте, як встановлено в ході розгляду даної справи, з часу ухвалення зазначеного судового рішення пройшло шість місяців (на момент звернення до суду), однак відповідач ОСОБА_3 не змінив свого негативного відношення до виховання свого малолітнього сина ОСОБА_7 . Зокрема, за весь цей час він жодного разу не спілкувався з сином, зовсім не цікавився його життям, повністю і беззаперечно усунувся від його виховання, не сплатив жодних коштів заборгованості по виплаті аліментів, довівши своїми умисними діями про повну його байдужість по відношенню до дитини.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що слід розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Вказані обставини свідчать про те, що поведінка батька дитини - відповідача пов`язана з його самоусуненням від виконання батьківських обов`язків, суперечить інтересам дитини, позбавляє її відповідних соціальних благ, створює перешкоди у реалізації відповідних прав та обов`язків.

Тобто відповідач, як батько дитини свідомо нехтує батьківськими обов`язками і ухиляється від їх виконання.

Відповідно, відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав.

З висновку органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 27.01.2026 за № 8, про доцільність позбавлення батьківських прав, вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради мати ОСОБА_9 , ОСОБА_12 не була присутня, проте написала заяву з клопотанням розглядати її питання без її участі, оскільки не має можливості бути присутня в зв`язку з тим, що працює.

При спілкуванні з працівниками служби у справах дітей повідомила, що шлюб між нею та чоловіком був розірваний у 2020 році. Однією із причин розпаду сім`ї став той факт, що ОСОБА_13 у 2015 році залишив сім`ю, і з того часу не цікавився життям дітей та не піклувався про їх матеріальне забезпечення, виїхавши за межі України в невідомому напрямку. Крім того ОСОБА_12 повідомила, що з малолітнім сином ОСОБА_9 проживають у батьківському будинку. Також, разом з ними проживає повнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом першої Б групи з дитинства довічно і потребує стороннього догляду і нагляду.

Батько, ОСОБА_3 , на засідання комісії не з`явився, повідомити його належним чином не вдалося, оскільки його місце проживання та перебування невідоме. За останнім відомим зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 не проживає з 2015 року.

Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2025 року на службу у справах дітей Надвірнянської міської ради покладено контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, поспілкуватися з батьком працівникам служби не вдалося, його місце проживання та перебування на даний час не відомо.

Свій обов`язок батька - піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та готувати дитину до самостійного життя ОСОБА_3 свідомо не виконує, ухиляється від виховання свого малолітнього сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

14.01.2026 працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що ОСОБА_9 проживає з мамою, старшим братом, бабусею та дідусем. Будинок приватний. В будинку чисто, прибрано, кімнати облаштовані меблями та відповідною технікою. У всіх кімнатах проведено ремонт. Опалення індивідуальне газове. В будинку тепло. Є запас продуктів харчування, приготовлена їжа. Дитина забезпечена одягом відповідно до сезону. ОСОБА_15 має індивідуальне спальне місце, робочий стіл, телевізор, іграшки та шкільне приладдя. Умови проживання відповідають потребам дитини. Стосунки в сім`ї дружні.

З розмови з ОСОБА_9 стало відомо, що дитина свого батька не знає зовсім, він не його не пам`ятає. Хлопчик повідомив, що батько ніколи до нього не телефонує, не приїжджає, не вітає з днем народження, не передає ні подарунки, ні кошти. Свої слова хлопчик підтвердив особисто написаною заявою.

Відповідно до довідки Гвіздського ліцею від 12.09.2025 року №106 стало відомо, що ОСОБА_7 навчається в 6 класі ліцею, батько ОСОБА_3 вихованням та навчанням свого сина не цікавиться, жодного разу не був у ліцеї.

Відповідно до довідки КНП «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради від 15.09.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задекларований у лікаря-педіатра центру. На амбулаторний прийом та профілактичні огляди звертався виключно в супроводі своєї матері ОСОБА_2 .

Окрім того у батька, ОСОБА_3 , наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_9 у розмірі 217478 грн. 10 коп. станом на згідно 01.09.2025, починаючи з 11.11.2019 року відповідно до розрахунку із сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене та те, що обов`язок батька - піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та готувати дитину до самостійного життя свідчить про те, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виховання свого малолітнього сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

З огляду на викладене, орган опіки та піклування Надвірнянської міської ради у своєму висновку вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.69-73).

Встановлені судом і викладені вище обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які зокрема пояснили суду, що їм відомо, що батько дитини вже тривалий час перебуває за кордоном, з дитиною не спілкується, матеріально її не утримує, самоусунувся від виховання сина ОСОБА_7 .

Також наведені обставини, зокрема щодо ухилення відповідача від виховання дитини, вбачаються і з пояснень заслуханого в судовому засіданні малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності законного представника ОСОБА_18 , який повідомив, що свого батька не знає зовсім, він не його не пам`ятає. Батько ніколи до нього не телефонує, не приїжджає, не вітає з днем народження.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з обставин, викладених стороною позивача в позовній заяві та підтверджених в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти, що суд розцінює як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Вказані обставини повністю доведені в судовому засіданні, та є достатніми для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_7 .

Суд констатує, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.

Як зазначено вище, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2025 позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні її позову до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба в справах дітей Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, даним рішенням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покладено на Службу у справах дітей Надвірнянської міської ради контроль за викованням відповідачем батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_7 , оскільки судом була встановлена і наявними у справі доказами доведена бездіяльність батька ОСОБА_3 щодо участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , тобто доведена винна поведінка батька.

Проте, як встановлено в ході розгляду даної справи, з часу ухвалення зазначеного судового рішення, відповідач ОСОБА_3 не змінив свого негативного відношення до виховання свого малолітнього сина ОСОБА_7 . Зокрема, за весь цей час відповідач жодного разу не спілкувався з сином, зовсім не цікавився його життям, повністю і беззаперечно усунувся від його виховання, не сплатив жодних коштів заборгованості по виплаті аліментів, довівши своїми умисними діями про повну його байдужість по відношенню до дитини.

Наведене свідчить про те, що з боку відповідача мала місце винна поведінка, а тому суд прийшов до висновку, що є передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що сприятиме захисту інтересів дитини.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем не заявлялась вимога про відшкодування їй судових витрат, тому судом не вирішувалось питання про їх розподіл.

Висновки суду:

Враховуючи встановлені обставини, оцінюючи в сукупності здобуті докази, суд встановив наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачем не заявлялась вимога про відшкодування їй судових витрат, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, ст.ст.8, 51 Конституції України, ст.ст.3, 9, 18, 19, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, ст.ст.7, 150, 155, 164, 165 СК України, п.п.15, 16, 18 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.22 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» керуючись ст.ст.4, 10, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовільнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Гвізд, Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис про народження № 51 від 25.10.2013, складений виконавчим комітетом Гвіздської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради, місцезнаходження: м.Надвірна, майдан Шевченка, 33, Івано-Франківської області, 78405.

Повний текст рішення складено 10.04.2026.

Суддя Міськевич О.Я.