УХВАЛА

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 729/1804/23

провадження № 61-155св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 листопада 2024 рокуу складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Євстафіїва О. К., Скрипки А. А.

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Селянського фермерського господарства «Нива» ОСОБА_3, ОСОБА_2 (далі - відповідачі) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

постановив ухвалу про таке:

I. Вступ

1. У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

2. Відповідачі заперечували проти позову.

3. Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог до Селянського фермерського господарства «Нива» ОСОБА_3 (далі - СФГ «Нива» ОСОБА_3) відмовив, а вимоги позивача до ОСОБА_2 задовольнив частково та стягнув витрати на професійну правничу допомогу.

4. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції у задоволеній частині скасував та відмовив у задоволенні позовних вимог, а також змінив додаткове рішення суду першої інстанції.

5. Позивач оскаржив постанову суду апеляційної інстанції в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах, перелік яких він навів у касаційній скарзі.

6. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що в касаційному порядку підлягає перегляду постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні вимоги позивача до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, а також прозбільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

7. Позов обґрунтований так:

- 09 грудня 2014 року близько 08:15 години ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter-В», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить СФГ «Нива» ОСОБА_3 , на 74 км дороги «Київ-Суми-Юнаківка» в напрямку м. Суми виїхала на зустрічну полосу автодороги, де зіткнулася з транспортним засобом «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) позивач та його пасажирка ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості;

- слідчим Бобровицького ВП ГУНП в Чернігівській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000412, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2014 року з попередньою правовою кваліфікацією за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК);

- внаслідок вчинення кримінального правопорушення була завдана шкода здоров`ю та майну позивача, у зв`язку з чим його було визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні;

- 24 жовтня 2016 року позивач подав цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

- 25 липня 2023 року Бобровицький районний суд Чернігівської області закрив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою cтатті 286 КК, на підставі пункту 1 частини другої cтатті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а ОСОБА_2 звільнив від кримінальної відповідальності на підставі пункту 3 частини першої cтатті 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, залишив без розгляду;

- висновком № 254 судової автотоварознавчої експертизи від 21 квітня 2016 року встановлено розмір майнового збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 , що складає 119 090,36 грн;

- під час ДТП транспортним засобом керувала ОСОБА_2 , однак право власності на автомобіль належало СФГ «Нива» ОСОБА_3 , тому завдана позивачу майнова шкода, яка полягає у пошкодженні транспортного засобу «Peugeot Partner», підлягає стягненню саме з СФГ «Нива» ОСОБА_3 ;

- внаслідок ДТП позивачу довелось лікуватися і купувати ліки, що завдало йому фінансових втрат на суму 25 687,47 грн;

- позивачу були завдані тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, перелому верхньої третини тіла грудини, саден на тильних поверхнях обох кистів, забійно-рваної рани тильної поверхні лівої кисті з пошкодженням розгинача 4 пальця та вивиху правого кульшового суглобу з переломом задньої стінки правої вертлюгової западини, які виникли від дії тупих предметів по механізму удару та тертя, в тому числі об елементи салону автомобіля в момент ДТП;

- щодо моральної шкоди позивач зазначав, що лікування завдало йому надзвичайних фізичних та моральних страждань. Щоб стати на ноги, позивачу довелося пережити важку операцію, що супроводжувалось моральними переживаннями, а також довгий шлях до відновлення в тій мірі, в якій це можливо. В подальшому позивач був вимушений проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду, оброблення та перев`язки ран. Впродовж всього періоду лікування позивач відчував себе незручно та дискомфортно, а також потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почував себе як джерело клопоту та обмежень для них;

- в момент ДТП позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я і життя, а також за життя свого пасажира ОСОБА_4 . Разом з тим, для близьких позивача виникла гостра стресова ситуація, що призвело до раптових негативних змін у впорядкованому ритмі життя;

- будучи пенсіонером та отримуючи пенсію, у позивача не було необхідних коштів на лікування та на відновлення автомобіля. Таким чином, позивач змушений пересуватись без транспортного засобу, що є надзвичайно складно після завданих йому тілесних ушкоджень, особливо в його віці. Постійне обмеження у русі призвело до занедбаного стану його господарства;

- позивачеві були спричинені моральні та фізичні страждання, які спричинили негативні зміни в його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

8. Враховуючи викладене, позивач просив суд:

- стягнути з СФГ «Нива» ОСОБА_3644 777,83 грн, з яких 144 777,83 грн відшкодування майнової шкоди та 500 000,00 грн - моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_2 500 000,00 грн моральної шкоди.

ІII. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

9. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 червня 2024 року узадоволенні позовних вимог до СФГ «Нива» ОСОБА_3 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача частину сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 268,40 грн. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2023 року до СФГ «Нива» ОСОБА_3 . Заходи забезпечення позову, які застосовані цією ж ухвалою до ОСОБА_2 щодо арешту транспортного засобу «Honda CR-V», продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване наступним:

- СФГ «Нива» ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі;

- ОСОБА_2 на час вчинення ДТП не перебувала у трудових відносинах із СФГ «Нива» ОСОБА_3 ;

- позовна давність на вимоги позивача не поширюється;

- цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volkswagen Transporter-В» на момент скоєння ДТП була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»);

- клопотань від представників позивача про залучення ПАТ «НАСК «Оранта» в якості співвідповідача або третьої особи не заявлено;

- ДТП сталося в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність, а тому витрати повинно нести ПАТ «НАСК «Оранта», а різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - особа, яка завдала шкоду;

- призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду;

- визначений розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у цій справі. Такий розмір є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди, відповідно до закону та не призведе до його збагачення.

11. Додатковим рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 червня 2024 року стягнуто з позивача на користь СФГ «Нива» ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

12. Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, виходив з наявності достатніх правових підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 26 000,00 грн до 2 000,00 грн, враховуючи складність справи, предмет позову, доводи представника СФГ «Нива» ОСОБА_3, клопотання представників позивача про зменшення розміру правничої допомоги, матеріальний стан позивача, його стан здоров`я та вік. На переконання суду, саме така сума відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності до предмета спору.

IV. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

13. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 червня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн скасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Апеляційну скаргу СФГ «Нива» ОСОБА_3 задоволено частково, додаткове рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 червня 2024 року змінено, збільшено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь СФГ «Нива» ОСОБА_3 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з 2 000,00 грн до 10 000,00 грн.

14. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, апеляційний суд виходив з того, що визначення розміру та стягнення моральної шкоди є передчасним до залучення у справі страховика в якості відповідача.

15. Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував складність справи, тривалість судового розгляду, ціну позову, принципи розумності та справедливості і дійшов висновку, що сума, яка стягнута з позивача на користь СФГ «Нива» ОСОБА_3 на відшкодування витрат на правничу допомогу, підлягає збільшенню до 10 000,00 грн.

V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

16. У касаційній скарзі позивач просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та додаткове рішення цього ж суду залишити в силі.

17. Касаційна скарга мотивована такими обставинами:

- закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. Про це також зазначено в ухвалі Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2023 року, яку ОСОБА_2 не оскаржувала в апеляційному порядку;

- апеляційний суд не взяв до уваги обставини щодо належності ОСОБА_2 як відповідача, непов`язаності її з ПАТ «HACK «Оранта» та наявності у неї обов`язку самостійно відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану вчиненим нею кримінальним правопорушенням;

- страховий поліс був оформлений СФГ «Нива» ОСОБА_3 , а транспортним засобом без належних правових підстав керувала ОСОБА_2 ;

- суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 756/12292/14-ц, від 21 грудня 2016 року у справі № 760/25782/14-ц, Верховного Суду від 10 липня 2021 року у справі №161/694/20;

- відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована в ПАТ «HACK «Оранта», тому вона, будучи особою, яка завдала позивачу моральних страждань у зв`язку з вчиненням нею кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК, керуючи транспортним засобом без належного оформлення, не маючи оформленого страхового полісу в ПАТ «HACK «Оранта», є належним відповідачем у цій справі та має відшкодувати завдану моральну шкоду, а не ПАТ «HACK «Оранта»;

- надані представником СФГ «Нива» ОСОБА_3 докази не підтверджують належним чином понесений розмір витрат на правничу допомогу. Такий розмір є завищеним щодо іншої сторони спору, а розрахунок визначення вартості й обсягу отриманих юридичних послуг у цій справі не відповідає дійсності;

- акт щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт приймання передачі професійних правничих послуг адвоката від 14 червня 2024 року № 1 не містить підпис іншої сторони, а саме СФГ «Нива» ОСОБА_3;

- заявляючи про стягнення витрат на правничу допомогу, представник СФГ «Нива» ОСОБА_3 вказав, що ним було витрачено 5 годин на підготовку відзиву на позовну заяву. Разом з тим, у провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області перебувала справа № 729/1809/23, в якій цей самий представник подавав фактично аналогічний відзив на позовну заяву, на складання якого, з його слів, також було витрачено 5 годин. Таким чином, адвокат Савчак Я. О. намагався двічі стягнути витрати за одні й ті ж дії. Це стосується і витрат, пов`язаних з підготовкою до судових засідань;

- враховуючи, що правова позиція представника позивача у всіх судових засіданнях не змінювалась, об`єктивної необхідності для професійного досвідченого адвоката, який надавав правничу допомогу СФГ «Нива» ОСОБА_3 , постійно вивчати позовну заяву та додані до неї документи не було. Підготовка до цієї справи перед кожним судовим засіданням не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, з огляду на що розмір таких витрат підлягав зменшенню;

- викликала сумнів також необхідність такої тривалої підготовки до судових дебатів, яка вказана в акті щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, оскільки виступ адвоката фактично зводився до короткого переказування відзиву;

- під час ухвалення додаткового рішення суди мали б врахувати те, що позивач є пенсіонером, який має проблеми зі здоров`ям, особливо після ДТП, витратив чимало коштів на лікування, пережив стрес та душевні страждання, а також звернути увагу на наявність родинних відносин між відповідачами;

- відзивом та доданими до нього документами не підтверджено витрати на професійну правничу допомогу адвоката, не відомо, що включено в правничу допомогу, незрозумілий зміст цієї допомоги та об`єм її виконання, тому у суду не було жодної підстави для задоволення вимог СФГ «Нива» ОСОБА_3

VІ. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

18. 14 липня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Даниленко О. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому навів такі мотиви для відмови у задоволенні касаційної скарги:

- цивільно-правова відповідальність СФГ «Нива» ОСОБА_3 та будь-якого водія, який керує автомобілем на момент настання ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Transporter-В», була застрахована згідно з полісом, страховиком за яким є ПАТ «HACK «Оранта»;

- згідно з полісом на момент скоєння ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Transporter-В» страхова сума на одного потерпілого складала 100 000,00 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню страховиком;

- позивач не надав страховій компанії копії постанови суду про притягнення до відповідальності винного в ДТП водія та документів щодо розміру завданого збитку. Враховуючи це, у ПАТ «HACK «Оранта» не було правових підстав для здійснення страхової виплати;

- позивач свідомо не реалізував право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди;

- передача СФГ «Нива» ОСОБА_3 керування транспортним засобом «Volkswagen Transporter-В» ОСОБА_2 , яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом, була законною;

- позивач дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого у цій справі обирати особу, до якої можна звернутися із вимогою про виплату відшкодування завданої шкоди;

- у ОСОБА_2 може виникати зобов`язання відшкодувати завдану шкоду виключно як різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди повністю на неї суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

VІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції

19. 03 січня 2025 року позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції.

20. Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2025 року поновлено строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження.

21. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 17 лютого 2025 року.

22. Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2025 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

23. Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 рокупродовжено ОСОБА_2 строк на подання відзиву на касаційну скаргу, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи та призначено справу до судового розгляду.

VIIІ. Фактичні обставини, встановлені судами

24. 09 грудня 2014 року близько 08:15 години ОСОБА_2 керувала транспортним засобом «Volkswagen Transporter-В», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить СФГ «Нива» ОСОБА_3 . Під час руху на 74 км автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» в напрямку м. Суми вона виїхала на зустрічну полосу автодороги, де зіткнулася з транспортним засобом «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача. В результаті ДТП позивач та його пасажирка ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

25. Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2023 року у справі № 729/49/17, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК, на підставі частини першої статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду та роз`яснено позивачу право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства (т. 4 а. с. 176-179).

26. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 21 квітня 2016 року № 254 розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику транспортного засобу «Peugeot Partner», складає 119 090,36 грн (т. 1 а. с. 20-27).

27. Відповідно до висновку експерта № 22 у позивача мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, перелому верхньої третини тіла грудини, саден на тильних поверхнях обох кистів, забійно-рваної рани тильної поверхні лівої кисті з пошкодженням розгинача 4 пальця та вивиху правого кульшового суглобу з переломом задньої стінки правої вертлюгової западини, які виникли від дії тупих предметів по механізму удару та тертя, в тому числі об елементи салону автомобіля в момент ДТП в строк та за обставин, що викладені в описовій частині постанови слідчого СВ Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області, та відносяться до категорії середнього ступеню тілесних ушкоджень як такі, що викликали розлад здоров`я понад 21 день за ознакою розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та переломів ребер зліва об`єктивними даними не підтвердилися, а тому при оцінці ступеня тяжкості не враховувалися. На момент госпіталізації у крові позивача етиловий спирт не виявлений (т. 1 а. с.51-53).

28. Чеками, квитанціями та товарними чеками підтверджуються витрати ОСОБА_1 на проходження лікування (т. 1 а. с. 167-178).

29. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «Volkswagen Transporter-В», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить СФГ «Нива» ОСОБА_3 (т. 1 а. с.179).

30. ОСОБА_2 на час вчинення ДТП не перебувала у трудових відносинах із СФГ «Нива» ОСОБА_3 .

31. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volkswagen Transporter-В» на момент скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з полісом від 07 квітня 2014 року № АС/7911780, страхова сума на одного потерпілого складала 100 000,00 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, і 50 000,00 грн за шкоду, заподіяну майну (т. 4 а. с. 93).

32. З листа ПАТ «НАСК «Оранта» щодо розгляду страхової події від 15 квітня 2016 року № 09-02-09/4737, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що позивачем не надано страховій компанії копії постанови суду щодо притягнення до відповідальності винного в ДТП водія та документів щодо розміру завданого збитку. Враховуючи викладене, у ПАТ «НАСК «Оранта» немає правових підстав для здійснення виплати в цьому випадку (т. 4 а. с. 95).

ІХ. Позиція Верховного Суду

33. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких мотивів.

34. Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду визначені статтею 403 ЦПК.

35. Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

36. Застосовуючи ці критерії, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов переконання, що наявні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), щодо покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування на страховика.

37. У цій справі постало питання про те, чи має бути відшкодована шкода потерпілому саме за рахунок особи, яка її завдала, чи до участі у справі треба залучити страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність.

Позивач вказував, що автомобіль, яким було скоєно ДТП, належитьСФГ «Нива» ОСОБА_3 , і саме ним був оформлений страховий поліс. Відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована в ПАТ «HACK «Оранта», тому вона, будучи особою, яка завдала позивачу моральних страждань у зв`язку з вчиненням нею кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК, керуючи транспортним засобом без належного оформлення, не маючи оформленого страхового полісу в ПАТ «HACK «Оранта» та не перебуваючи у трудових відносинах з СФГ «Нива» ОСОБА_3 , є належним відповідачем у цій справі та має відшкодувати завдану моральну шкоду, а не ПАТ «HACK «Оранта».

38. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК та 27 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

39. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених цим Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

40. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц вказано, що обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи. Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

41. Колегія суддів звертає увагу на те, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК).

42. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК).

43. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц).

44. Принцип повного відшкодування моральної шкоди, закріплений у статті 1167 ЦК, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

45. Слід підкреслити, що в практиці Верховного Суду України існував усталений підхід, який цілком справедливо базувався на положеннях частини першої статті 12 та частини другої статті 14 ЦК, без перетворення права потерпілого на його обов`язок, і полягав в тому, що при завданні шкоди в ДТП потерпілий вільно, на власний розсуд обирав яким чином йому отримати відшкодування:

- шляхом звернення з вимогою (позовом) до особи, яка завдала шкоди про відшкодування цієї шкоди;

- шляхом звернення з заявою (позовом) до страховика, в якого застрахована цивільна відповідальність особи, яка завдала шкоди.

46. Це, зокрема, підтверджується:

- постановою Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, в якій вказано, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика;

- аналогічні по суті висновки зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду України: від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 756/12292/14-ц, від 21 грудня 2016 року у справі № 760/25782/14-ц.

47. Проте, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

48. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (див. пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

49. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увага на те, що тлумачення приватно-правових норм має бути розумним та вказала, що «загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК). Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства» (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц).

50. Підхід, за якого потерпілий повинен звернутися із заявою (позовом) до страхової компанії, в якої застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, не розрахований на ті випадки, коли шкоду потерпілому завдала інша особа, яка керувала транспортним засобом і відповідальність якої не була застрахована за договором обов`язкового страхування. У такому випадку підхід, за якого потерпілий в будь-якому випадку повинен звернутися із заявою (позовом) до страхової компанії, є несправедливим. Скасування судового рішення, яким стягнуто моральну шкоду безпосередньо з винної особи, в такому разі призведе до неможливості відновлення прав потерпілого.

51. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

52. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19).

53. Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору (стаття 636 ЦК).

54. ЄСПЛ зазначав, що національні суди встановили, що школа уклала договори страхування зі страховою компанією, які поширювалися на всіх її учнів, і що, отже, заявник повинен був вимагати компенсації від цієї страхової компанії (див. пункти 7 і 9 вище). Однак Суд зазначає, що саме школа, а не заявник, уклала договір зі страховою компанією. Заявник мав право, визнане національним законодавством, вимагати відшкодування від школи. Якби він отримав компенсацію, школа могла б вимагати відшкодування від страхової компанії, якби були дотримані юридичні вимоги щодо такого відшкодування. Тому важко вважати, що у своїй загальній оцінці національні органи влади належним чином врахували принцип найкращого забезпечення інтересів дитини. За цих обставин Суд не переконаний, що цивільне провадження, здійснене у цій справі, забезпечило належний захист у ситуації, що склалася, зокрема, з огляду на принцип, згідно з яким діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист з боку органів влади (BIBA v. ALBANIA, № 24228/18, § 75 - 76 , ЄСПЛ, від 07 травня 2024 року).

55. Як свідчить аналіз судової практики, суди не сприйняли підхід про те, що потерпілий (кредитор) повинен звернутися із заявою (позовом) до страхової компанії про відшкодування майнової та немайнової шкоди. Наприклад:

(1) «матеріали провадження не містять відомостей про наявність вимоги потерпілої ОСОБА_3 до страховика ПАТ «СК «УПСК» з приводу відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в ДТП, і вона не позбавлена права звернутись із такою вимогою до страхової компанії чи суду цивільної юрисдикції в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України і ЦПК України.

В цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що з вимогою про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 звернулась виключно до ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПАТ «СК «УПСК», суд, вирішуючи заявлений цивільний позов, визначає, що розмір тієї моральної шкоди, що підлягає стягненню саме із засудженої становить 150 000 грн. Визначений колегією суддів розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із засудженої, не виключає обов`язку ПАТ «СК «УПСК» відшкодувати заподіяну внаслідок смерті потерпілого моральну шкоду згідно з положеннями вказаного вище Закону за полісом № 197311576, за наявності підстав для того. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу Сумського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року в частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_3 потрібно змінити, і стягнути вказану вище суму із засудженої ОСОБА_1» (постанова Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 14 вересня 2022 року в справі № 577/2755/20);

(2) «24. Положеннями ст. 1194 ЦК визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Водночас потерпілий не обмежений у своєму праві вибору способу відшкодування завданої шкоди: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.

26. Потерпілий ОСОБА_6 звернувся із цивільним позовом у цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_9, клопотання про залучення страхової компанії як цивільного співвідповідача у ході судового розгляду не заявляв. Тому судами попередніх інстанцій було прийнято рішення про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди з обвинуваченого. Як правильно зазначив у своїй ухвалі апеляційний суд, таке рішення не суперечить вимогам статей 128-129 КПК України та ст. 1187 ЦК України не позбавляє обвинуваченого можливості та права звернутися у цивільно-правовому порядку до страхової компанії із заявою про повернення суми відшкодування завданої шкоди у межах розміру страхового ліміту» (постанова Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 11 квітня 2024 року в справі № 165/1023/17);

(3) «законний володілець автомобіля «MAN TGL 12.180» - юридична особа, чий працівник водій ОСОБА_7 під час виконання своїх трудових обов`язків порушив ПДР, що спричинило смерть ОСОБА_11 , є належним відповідачем і з ТОВ правомірно стягнуто кошти в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок учинення кримінального правопорушення. Наведене >правозастосування корелюється із практикою Суду (наприклад, постанови від 5 квітня 2018 року в справі № 205/5571/15-к, від 14 березня 2019 року в справі № 632/1400/16-к, від 26 травня 2020 року в справі № 201/722/18).

Той факт, що цивільну відповідальність роботодавця засудженого було застраховано, не означає її анулювання. Тому посилання скаржника на положення законодавства про страхування, яке покликано гарантувати виплату компенсацій за заподіяну шкоду в межах договору, не доводить неправильності розв`язання в цій частині цивільного позову, заявленого до юридичної особи, котра в силу закону відповідає за дії свого працівника.

Крім того, необхідно зазначити, що раніше найвища судова інстанція у своєму рішенні (постанова Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року, провадження № 6-954цс16) акцентувала на наявності в потерпілого права вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка її завдала; б) шляхом звернення до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в надалі до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК підстав. Потерпілий має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність останньої. У такому разі особа, яка завдала шкоди й цивільно-правову відповідальність якої застраховано, після задоволення вимоги потерпілого має право захистити свій майновий інтерес у межах договору страхування та звернутися до свого страховика з вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічних висновків дійшов і Касаційний цивільний суд Верховного Суду (наприклад, постанова від 14 лютого 2018 року в справі № 754/1114/15-ц)» (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 квітня 2025 року в справі № 701/280/18-к);

(4) «наведені в касаційній скарзі захисника аргументи про неправильне стягнення на користь потерпілої майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, із засудженого ОСОБА_9, а не страховика, є непереконливими. За змістом положень ст. 62 КПК цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до органу досудового розслідування або суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд першої інстанції дотримався наведених законодавчих вимог під час вирішення цивільного позову в цьому кримінальному провадженні. За матеріалами справи встановлено, що до початку судового розгляду представник потерпілого подав до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 на користь неповнолітньої потерпілої заподіяної кримінальним правопорушенням майнової і моральної шкоди. У позовній заяві не було зазначено як цивільного відповідача страхову компанію. Під час судового розгляду законний представник і представник потерпілої підтримали цивільний позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Засуджений на початку судового розгляду не визнав цивільного позову, а в судових дебатах сторона захисту просила вирішити його на розсуд суду. Клопотання про залучення страхової компанії як цивільного відповідача сторона захисту не заявляла. Водночас місцевий суд не мав повноважень із власної ініціативи залучати у кримінальному провадженні іншого цивільного відповідача.

З урахуванням наведеного місцевий суд правильно вирішив цивільний позов в інтересах потерпілої в межах його позовних вимог, стягнувши заподіяну матеріальну й моральну шкоду із засудженого. Апеляційний суд перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, в якій оспорювалося вказане рішення, підсумувавши, що місцевий суд правильно застосував до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не допустив істотних порушень вимог процесуального закону. Твердження захисника про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року, є непереконливими. Цивільний позов в інтересах потерпілої пред`явлено до засудженого, а не до страховика завдавача шкоди, якого не було залучено в цьому кримінальному провадженні як цивільного відповідача» (постанова Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 25 вересня 2025 року в справі № 373/211/21);

56. Разом з тим, підхід, за якого потерпілий повинен звернутися із заявою (позовом) до страхової компанії, апріорі спрямований на захист інтересів особи, яка завдала шкоди, а не потерпілого, що суперечить принципу розумності.

57. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

58. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

59. Очевидно, що коли судова практика кардинально змінюється, причому без вагомих на це причин для захисту інтересів боржника, а не кредитора, це не є розумно передбачуваним. Це обумовлено тим, що потерпілий (кредитор) позбавлений можливості обирати вільно, на власний розсуд, яким чином йому отримати відшкодування. У разі якщо кредитор отримав все відшкодування від боржника, то боржник набуває право вимоги до своєї страхової компанії, з якою він уклав договір страхування.

60. Таким чином, колегія суддів уважає, що позивач має альтернативне право у цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з відповідачки грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, суди мають забезпечити реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування цієї шкоди безпосередньо особою, яка таку шкоду завдала.

61. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне передати справу для відступу від висновкущодо покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування на страховика, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), та зробити висновок про те, що:

- право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов?язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди;

- сучасна цивілістична доктрина виходить із того, що автономія волі учасників цивільних правовідносин є фундаментальною засадою приватного права. Цей підхід підтримується і практикою касаційного суду, який підкреслює, що завдання приватного права полягає у створенні умов для максимальної реалізації приватного інтересу особи. У цьому контексті констатація обов`язковості звернення потерпілого (кредитора) із заявою (позовом) до страхової компанії про відшкодування майнової та немайнової шкоди суперечить диспозитивному характеру цивільно-правового регулювання. Приватне право не може створювати для потерпілого (кредитора) штучні перешкоди в реалізації його приватного інтересу;

- потерпілий (кредитор) може вільно, на власний розсуд обирати яким чином йому отримати відшкодування (компенсацію):

(а) шляхом звернення з вимогою (позовом) до особи, яка завдала шкоди (боржника), про відшкодування цієї шкоди;

(б) чи то шляхом звернення з заявою (позовом) до страховика, в якого застрахована цивільна відповідальність особи, яка завдала шкоди.

У разі якщо (потерпілий) кредитор отримав все відшкодування від боржника, то боржник набуває право вимоги до своєї страхової компанії, з якою він уклав договір страхування. Саме таке тлумачення повністю відповідає правилу тлумачення in favorem creditoris (на користь потерпілого (кредитора) та здоровому глузду.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Передати справу № 729/1804/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко