УХВАЛА

14 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 381/2957/22

провадження № 61-4304ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , Боярської міської територіальної громади Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 07 вересня 2023 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2024 року у справі № 381/2957/22 здійснено заміну позивача - опікуна

ОСОБА_3 із ОСОБА_5 на ОСОБА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 24 вересня 2025 року позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , задоволено частково.

Визнано за недієздатним ОСОБА_3 1995 року народження, у порядку спадкування за законом, після смерті батька - ОСОБА_6 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/100 частин земельної ділянки, площею 0,0117 га з кадастровим номером 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належної померлій матері

ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_8 , який спадщину, яка залишилася після смерті матері, фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

Визнано за недієздатним ОСОБА_3 1995 року народження у порядку спадкування за законом право власності на 13/150 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею

46 кв. м, житловою площею 34 кв. м, що належав його батьку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

26 листопада 2025 року ОСОБА_4 , як законний представник малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та представник (за довіреністю) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу було залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків, оскільки вона не була оплачена судовим збором та подана, серед іншого, в інтересах ОСОБА_1 без належних на це повноважень, оскільки вона на день подання апеляційної скарги була повнолітньою і могла реалізувати право на захист власних інтересів самостійно або через адвоката.

05 лютого 2026 року ОСОБА_4 подала до Київського апеляційного суду заяву про усунення недоліків, до якої долучила квитанцію про сплату судового збору, а також заяву від імені ОСОБА_1 , в якій та просила вважати її повнолітньою особою, що бере особисту участь в судових засіданнях по справі в якості відповідача, а також зазначила, що передбачені апеляційною скаргою вимоги ОСОБА_4 підтримує в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 у частині представництва інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 24 вересня 2025 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 у частині представництва інтересів ОСОБА_1 (за довіреністю) на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду в частині повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 мотивована тим, що апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 у цій справі має право відповідно до закону представляти

ОСОБА_1

05 березня 2026 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року в частині повернення її апеляційної скарги, як представника інтересів ОСОБА_1 за довіреністю.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року (провадження

№ 61-2864ск26) касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі № 381/2957/22 повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

При цьому Верховний Суд встановив, що аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить про відсутність документа, який посвідчує повноваження ОСОБА_4 діяти від імені ОСОБА_1 відповідно до частини четвертої статті 62ЦПК України, оскільки предметом спору у цій справі є визнання права власності у порядку спадкування, яку не може бути віднесено до категорії малозначних справ, і тому представником сторони у цій справі може бути лише адвокат. ОСОБА_1 , 2007 року народження, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво),оскільки досягла повноліття і здатна особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) (частина перша статті 47 ЦПК України), або через представника, який є адвокатом (частина перша статті 58 ЦПК України).

01 квітня 2026 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року в частині повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 , яка була подана в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року, яку просить скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована порушенням апеляційним судом норм процесуального права. Заявниця вважає, що апеляційний суд не врахував той факт, що спір є майновим, його грошова оцінка становить 7 500 грн, а отже справа є малозначною.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги визначені статтею 356 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Відповідно до положень пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Згідно із частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу,

а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

У відповідності до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Органи або інших осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, представляють у суді їх посадові особи, крім випадків, коли такі органи та особи є стороною чи третьою особою у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

У частині третій статті 131-2 Конституції України передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді.

Згідно з частиною четвертою статті 131-2 Конституції України законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді в трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до пункту 11 частини 16-1 Розділу XV «Перехідних положень» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції здійснюється з 01 січня 2018 року.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункти 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина друга статті 274 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, щодо спадкування.

Зі змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 24 вересня 2025 року вбачається, що предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

До досягнення повноліття ОСОБА_1 її інтереси представляла ОСОБА_4 , як законний представник.

Однак, на момент звернення із апеляційною скаргою 26 листопада 2025 року ОСОБА_1 мала право брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво), оскільки досягла повноліття і здатна особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) (частина перша статті 47 ЦПК України), або через представника, який є адвокатом (частина перша статті 58 ЦПК України). Встановивши, що у визначений судом строк, особа, яка подала апеляційну скаргу не виконала вимог щодо надання доказів на підтвердження повноважень представляти ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції правильно повернув апеляційну скаргу.

За загальним правилом повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги, а отже ОСОБА_1 не позбавлена права самостійно чи через адвоката звернутись до апеляційного суду із відповідною апеляційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року.

Аналогічні по суті висновки щодо відсутності у ОСОБА_4 повноважень діяти від імені ОСОБА_1 відповідно до частини четвертої статті 62ЦПК України зробив і Верховний Суд в ухвалі від 18 березня 2026 року (провадження

№ 61-2864ск26) про повернення касаційної скарги, поданої ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у справі № 381/2957/22.

Доводи касаційної скарги про те, що розглядувана справа є малозначною не знайшли свого підтвердження, оскільки у справі заявлено вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а ціна позову визначена позивачем в сумі 395 409,05 грн.

Відомості про те, що суд першої інстанції визнав розглядувану справу малозначною відсутні.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 10 лютого 2026 року у справі № 381/2957/22.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников