Справа № 490/920/26
н//п 2/490/2110/2026
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №0033160 від 07.06.2019 року у розмірі 23401,56 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 07.06.2019 року між Акціонерним товариством «РВС Банк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-договір №0033160 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі Договір).

Відповідачка підписанням Заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєдналась до умов Договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору.

За умовами Заяви-договору відповідачці було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок 15384,62 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого кредиту.

26.11.2021 року між АТ «РВС Банк» та товариством з обмеженою відповідальнітю «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1.

Згідно з додатком №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідачки за заявою-договором №0033160 від 07.06.2019 на загальну суму 22441,50 грн, з яких: 10893,87 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3581,45 грн - заборгованість за процентами; 7846,18 грн - заборгованість за комісією; 120,00 грн - пеня.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 22441,50 грн, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року нараховано 3% річних у розмірі 166,01 грн та інфляційних втрат на суму 794,05 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачки перед ТОВ «ФК «Паріс» становить 23401,56 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді від 13.02.2026 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 13.02.2026 року відповідачці був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалу судді від 13.02.2026 року було доставлено до електронного кабінету відповідачки ОСОБА_1 15.02.2026 року о 20:25:35, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, яка наявна в матеріалах справи.

Відповідачка, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у її відсутності, порушені не були.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07.06.2019 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 підписано Заяву-договір №0033160 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичної осіб.

Відповідно до умов Договору, сума кредиту становить 15384,62 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка фіксована 18% річних, разова комісія при видачі кредиту складає 2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 3% від суми наданого Кредиту. Договір підписано власноручно відповідачкою.

Відповідачка також підписала Додаток №1 до заяви договору №0033160 від 07.06.2019 року (Графік платежів), Паспорт споживчого кредиту.

Грошові кошти у сумі 15384,62 грн були перераховані АТ «РВС Банк» 07.06.2019 року на картковий рахунок відповідачки, що підтверджується меморіальними ордерами №4256 та №4257.

26.11.2021 року між АТ «РВС банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1, згідно з яким первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками.

З Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги від 26.11.2021 року вбачається, що АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до ОСОБА_1 за договором №0033160 від 07.06.2019 року на загальну суму заборгованості 22321,50 грн.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 20.01.2026 року заборгованість ОСОБА_1 за договором №0033160 від 07.06.2019 року становить 22441,50 грн, з яких: 10893,87 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3581,45 грн - заборгованість за процентами; 7846,18 грн - заборгованість за комісією; 120,00 грн - пеня.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 22441,50 грн позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року нараховано 3% річних у розмірі 166,01 грн та інфляційних втрат на суму 794,05 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У Договорі, Паспорті споживчого кредиту сторони погодили строк повернення кредиту, сплату відсотків, пені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі i на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо стягнення комісії за договором №0033160 від 07.06.2019 року у розмірі 7846,18 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 зазначеного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обовязку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини пятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічні висновки містить постанова Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21.

Оскільки ОСОБА_1 у договорі №0033160 від 07.06.2019 року було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти договору про нарахування разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними, а тому нарахування заборгованості за цією комісією в сумі 7846,18 грн є безпідставними та вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, з відповідачки слід стягнути заборгованість за договором №0033160 від 07.06.2019 року у сумі 14695,32 грн, з яких: 10893,87 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3681,45 грн - заборгованість за процентами; 120,00 грн - пеня.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід зазначити таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, від 15 листопада 2023 року у справі №711/4585/22.

Враховуючи, що судом загальний розмір заборгованості зменшено до 14695,32 грн, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 3% річних за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 108,71 грн (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) = 14695.32 x 3% x 90 : 365 = 108,71 грн.

Інфляційні втрати за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року у сумі 519,97 грн (Індекс інфляції за весь період = (100.6 : 100) x (101.3 : 100) x (101.6 : 100) = 1.035383. Інфляційне збільшення = 14695.32 x 1.035383 - 14695.32 = 519,97 грн).

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідачки заборгованості за договором №0033160 від 07.06.2019 року в розмірі 15324,00 грн, з яких: 10893,87 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3681,45 грн - заборгованість за процентами, 120,00 грн пеня, 108,71 грн - 3% річних, 519,97 грн - інфляційні витрати.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1743,87 грн судового збору, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією №96 від 12.01.2026 року.

Керуючись ст.ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-79, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 37, офіс 535) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором №0033160 від 07.06.2019 року у розмірі 15324 (п`ятнадцять тисяч триста двадцять чотири) гривні 00 копійок, з яких: 10893,87 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3681,45 грн - заборгованість за процентами, 120,00 грн пеня, 108,71 грн - 3% річних, 519,97 грн - інфляційні витрати.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» сплачений судовий збір в розмірі 1743 (одну тисяча сімсот сорок три) гривні 87 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін