ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м.Суми

Справа №577/4944/25

Номер провадження 22-ц/816/1657/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), Собини О. І. , Сізова Д. В. , розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2025 року у складі судді Ярмак О.М., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У серпні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернулося до суду з указаним позовом.

Позов мотивований тим, що 14.09.2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою укладений Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1276559, відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти у розмірі 6000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. У свою чергу відповідачка не виконала належним чином умови кредитного договору.

08.02.2021 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до боржників ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у тому числі і до відповідачки за кредитним договором № 1273559 від 14.09.2019.

Станом на дату подачі позову заборгованість відповідачки перед позивачем становить 13 716 грн 27 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4416 грн; заборгованість за процентами 9300 грн 27 коп.

Посилаючись на указані обставини, просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1276559 від 14.09.2019 в загальному розмірі 13 716 грн 27 коп. та судові витрати.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором № 1276559 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 14.09.2019 на суму 13 716 грн 27 коп. , понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп., всього 19 138 грн 67 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не здійснювала погашення заборгованості за договором № 1276559 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 14.09.2019 ні первісному кредитору, ні позивачу. З картки обліку договору (розрахунку заборгованості) установлено, що відповідачкою на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» здійснювались платежі у період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року у сумі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, що свідчить про продовження строку дії договору № 1276559 про надання коштів у позику на умовах договору споживчого кредиту від 14.09.2019 року, у зв`язку з чим суд вважав наявними підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за указаним договором № 1276559 від 14.09.2019 на загальну суму 13 716 грн 27 коп.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

26 січня 2026 року ОСОБА_2 через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» подала Сумському апеляційному суду апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2025 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 9300 грн 27 коп. та в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків відмовити, а витрати позивача на професійну правничу допомогу зменшити до 700 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що вона у письмовій формі погодила зміну кінцевого терміну повернення коштів та новий графік платежів. Висновок суду про те, що лише здійснення платежів свідчить про «автоматичну пролонгацію», є помилковим. Сплата коштів у рахунок погашення заборгованості є дією на виконання існуючого зобов`язання, а не вчиненням нового правочину про продовження строку кредитування. Оскільки належної пролонгації договору не відбулося, строк кредитування закінчився 14.10.2019 року. Таким чином, апелянт вважає нарахування позивачем відсотків до 13.08.2020 безпідставним, а рішення суду про стягнення 9300 грн 27 коп. відсотків незаконним.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, які суд присудив до стягнення у розмірі 3000 грн, вважає, що цей розмір завищеним та неспівмірним зі складністю справи. Враховуючи її майновий стан, незначну складність справи та шаблонність підготовлених документів, вважає справедливим розмір витрат 700 грн.

Судове рішення місцевого суду в частині стягнення тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржується та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилався на те, що нарахування відсотків було здійснено відповідно до умов підписаного сторонами кредитного договору, а внесення відповідачкою платежів можна вважати визнанням боргу та згодою з умовами кредитного договору. Витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу, є розумними та доведеними, а доводи відповідачки необґрунтованими.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

14.09.2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою укладений договір № 1276559 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (а.с. 15-16).

За умовами указаного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 6 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2 договору).

Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 0,01 % від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору. Стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних). Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього договору. Загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 100,30 % від суми позики (у процентному виразі) або 6 018,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 0,30 % від суми позики (у процентному виразі) або 18,00 грн. (у грошовому виразі) (пункти 1.3, 1.4 договору).

У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважаються поданою (п. 1.6 договору).

Після вчинення клієнтом дій згідно з п. 1.6 договору, та у разі, якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п. 1.6 цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою відсотки нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Згідно з п. 3.1 договору сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у п. 1.2. цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів (додаток № 1 до цього договору).

Відповідно до п. 3.3, 3.4. 3.6.2 умови застосування зниженої процентної ставки дотримання клієнтом терміну повного повернення позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше трьох календарних днів. У разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п. 3.2, але за стандартною процентною ставкою. З 4-го дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягнення заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90-го дня прострочення.

Договір від 14.09.2019 року № 1276559 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту був підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором М109281 (а.с. 17).

Згідно інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04.09.2025 на ім`я відповідачки в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 14.09.2019 року здійснено переказ на суму 6000 грн (а.с. 61).

Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», за відповідачкою станом на 07.02.2021 року обліковується загальний розмір заборгованості за договором 13 716 грн 27 коп., з яких 4416 грн заборгованість за основним боргом, 9300 грн 27 коп. заборгованість за процентами (а.с. 18 на звороті 29).

08.02.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (новий кредитор) укладений договір відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021, відповідно до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 29 на звороті 33).

Цього ж дня між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був підписаний Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 08 лютого 2021 року до договору відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021 від 08 лютого 2021 року (а.с. 34).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021 від 08 лютого 2021 року до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідачки за договором № 1276559 від 14.09.2019 на загальну суму 13 716 грн 27 коп. (а.с. 33 на звороті).

Позивачем на адресу відповідачки надіслано досудову вимогу від 12.08.2025 №20483599, в якій повідомлено про відступлення права вимоги за договором № 1276559 та про необхідність погашення заборгованості у сумі 13 716 грн 27 коп. (а.с. 35).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З матеріалів справи установлено, що договір № 1276559 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою ОСОБА_2 укладений в електронній формі та підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».

Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, який відповідачка підписала в електронному вигляді.

Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)

Оскільки між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем 08.02.2021 укладений Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-08022021, тому відповідачка несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

У цій справі відповідачка обставини укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та перехід права грошової вимоги до позивача не заперечує. Заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4416 грн 00 коп. не оспорює.

Позиція апеляційного суду щодо доводів заявниці апеляційної скарги стосовно відсутності підстав для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи свою незгоду з нарахованими процентами в розмірі 9300 грн 27 коп., відповідачка посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку стосовно пролонгації договору №1276559, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що вона у письмовій форму погодила зміну кінцевого терміну повернення коштів та новий графік платежів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно з приписами абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно установлено, що нарахування відсотків кредитором здійснено у межах строку користування позикою, узгодженого сторонами.

Так, відповідно до пунктів 1.6, 1.7 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважаються поданою (п. 1.6 договору).

Після вчинення клієнтом дій згідно з п. 1.6 договору, та у разі, якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п. 1.6 цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою відсотки нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Також, пунктом 3.6.2 договору визначено, що у разі порушення Клієном строків виконання зобов`язань за договором з четвертого дня прострочення заборгованості Товариство відновлює нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення.

З огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили у пунктах 1.6, 1.7, 3.6.2 договору умову про продовження строку користування позикою на 30 днів з ініціативи позичальника шляхом сплати суми нарахованих на дату платежу процентів, а також передбачили право кредитора нарахувати відсотки за стандартною процентною ставкою 1,8 % (пункт 1.3.2 Договору) після закінчення 30 днів користування позикою протягом 90 днів прострочення повернення позики.

Підписавши договір відповідачка погодилася на зазначені умови.

Відповідачка ОСОБА_2 14.10.2023 здійснила платіж на суму 18 грн (розмір нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою), тим самим скориставшись своїм правом на пролонгацію договору на 30 днів. В подальшому 11.11.2019 вона сплатила у повному обсязі суму нарахованих процентів в розмірі 4500 грн 00 коп., 12.12.2019 2384 грн 64 коп., 11.01.2020 2384 грн 64 коп., 10.02.2020 2384 грн 64 коп., 11.03.2020 2384 грн 64 коп., 15.04.2020 2543 грн 62 коп. заборгованості по процентам, тим самим з кожним платежем вона ініціювала продовження строку кредитування на 30 днів.

Після останнього продовження строку кредитування 15.04.2020 року первісний кредитор ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», з 4-го дня прострочення заборгованості (19.05.2020) мало право з урахуванням п. 3.6.2 договору нараховувати проценти за стандартною процентною ставкою (1,80%) ще протягом 90 днів.

З розрахунку заборгованості установлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» проценти нараховувало по 13.08.2020 включно, тобто відповідно до умов договору.

Викладене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів про пролонгацію строку кредиту.

Оскільки відсотки в сумі 9300 грн 27 коп. кредитором нараховані за період з 14.09.2019 по 13.08.2020, тобто відповідно до умов договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача указаної суми відсотків у повному обсязі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги стосовно розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу .

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до частин три, чотири статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

У позовній заяві ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» зазначало попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн.

В суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат Усенко М.І., що підтверджується ордером серії ВС № 1381377 (а.с. 39).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, відповідно до п. 2.3 якого вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 кредитну справу складає 8000 грн без ПДВ (а.с. 37 на звороті); акту № 819 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05.08.2025, згідно якого сума наданих послуг відповідно до договору складає 8000 грн (а.с. 38); детального опису наданих послуг до акту № 819 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05.08.2025 (а.с. 38 на звороті).

У відзиві на позовну заяву відповідачкою було заявлено про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 700 грн, мотивуючи клопотання тим, що справа є малозначною, ціна позову складає 13 716 грн 27 коп., а позовна заява є шаблонною і не потребує вивчення, оскільки представник позивача такі заяви складає та подає до суду систематично.

Суд першої інстанції, врахувавши клопотання відповідачки про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що заявлена позивачем сума витрат у розмірі 8000 грн є неспівмірною зі складністю справи та виконаними роботами, часом витраченим адвокатом на надання послуг, їх обсягом, дійшов висновку, що заявлений розмір не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру ціну позову та присудив до стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, апеляційний суд погоджується з таким розміром присуджених до стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, оскільки він відповідає складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, часу, витраченому адвокатом на надання відповідних послуг, ціні позову, а також критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. Підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявниці апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись вимогами статей 141, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. В. Щербаченко

Судді О. І. Собина

Д. В. Сізов