Дата документу 14.04.2026 Справа № 335/390/26
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/390/26 Головуючий у І інстанції: Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/807/956/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2026 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства юстиції в особі Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнання недійсним електронного аукціону (торгів) з реалізації лота № 588397 (гаражу),-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Міністерства юстиції в особі Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнання недійсним електронного аукціону (торгів) з реалізації лота № 588397 (гаражу).

В обґрунтування позову зазначено, що з 05.11.1983 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який наразі не розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 05.11.1983.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав право власності у ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , виникло на підставі мирової угоди, затвердженої Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 19.06.2002 та зареєстровано державним реєстратором 11.07.2023, реєстраційний номер 060, номер запису про право власності 51013203.

Навиконанні Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 59052985 щодо примусового виконання виконавчого листа № 317/2521/14-ц, виданого 09.04.2019 Запорізьким апеляційним судом про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку (кадастровий номер :07:002:0984) площею 0,1881 га, розташовану у АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу дерев`яної альтанки, басейну та металевого паркану.

З метою стягнення з ОСОБА_2 суми витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, яка, на думку позивача, є значно завищеною, посадовими особами Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області 27.08.2024 відкрите виконавче провадження № 75913891 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Відповідача-2 витрат виконавчого провадження в сумі 560951,69 грн.

У середині грудня після одужання та виписки з лікарні позивачу стало відомо про те, що гараж, що перебуває у спільній сумісній власності його з дружиною, виставлений на торги Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України.

10.12.2025 ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України на замовлення Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області ПМУ МЮ (м. Одеса) проведено електронний аукціон (торги) з реалізації лота під №588397 - гаражу, загальною площею 22,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , за стартовою ціною 113857 грн.

Згідно з Протоколом № 651479 проведення електронного аукціону (торгів) від 10.12.2025, покупцем, який запропонував найвищу ціну в розмірі 208000 грн, став ОСОБА_4 .

За твердженням позивача, зазначені електронні торги проведені всупереч вимогами закону і порушують його право власності на нежитлове приміщення (гараж), оскільки саме позивач вважає себе законним власником цього нежитлового приміщення.

Таким чином, оскільки на момент проведення електронних торгів боржнику Відповідачу-1 належало на праві спільної сумісної власності лише частина гаражу, що реалізується, наведене є безумовною підставою для визнання вказаних торгів недійсними, а також і оформлених на їх підставі документів.

В той же час, Відповідач-2, будучи обізнаним про те, що право власності на гараж виникло у Відповідача-1 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , повинен був звернутись до суду з поданням про поділ майна, і тільки після отримання судового рішення мав виставляти на аукціон лише 1/2 частину гаражу, що є власністю ОСОБА_2 , проте цього не зробив, чим порушив конституційне право власності позивача, що має наслідком недійсність електронних торгів.

Крім того, ОСОБА_1 вказував про відсутність у нього відомостей про особу відповідача - покупця на електронних торгах - ОСОБА_3 , адже позивачу стало відомо про те, що покупцем гаражу став ОСОБА_3 з офіційного сайту Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, який є в публічному доступі, де й була розмішена обмежена інформація про покупця (лише прізвище, ім`я та по-батькові). Будь-яких інших даних сайт не містить. Відповідно, на момент звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 не може зазначити повну інформацію про ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 наголошував на тому, що не є стороною виконавчого провадження № 75913891 та не має до нього доступу, тому вказати повну інформацію про ОСОБА_3 буде можливо лише після відкриття провадження у справі, шляхом витребування від Відповідача-2 та Відповідача-3 матеріалів виконавчого провадження та документів, складених за результатами проведення торгів відповідно, про що він подав відповідне клопотання.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - гаража, загальною площею 22,6 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ;

-визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 10.12.2025 з реалізації лота № 588397 - гаража, загальною площею 22,6 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в межах виконавчого провадження № 75913891 з примусового виконання постанови Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) № 59052985 від 26.08.2024, оформлені Протоколом №651479 проведення електронного аукціону (торгів) від 10.12.2025.

Також просив з метою підготовки справи до розгляду витребувати для долучення до матеріалів справи такі письмові докази (в копіях):

-від Відповідача 2 - Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчого провадження №75913891;

-від Відповідача 3 - ДП «Сетам» Міністерства юстиції України документи, складені під час електронних торгів, проведених 10.12.2025 з реалізації лота під №588397 - гаража, загальною площею 22,6 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в межах виконавчого провадження № 75913891, оформлених Протоколом № 651479 проведення електронного аукціону (торгів) від 10.12.2025, в т.ч. повні відомості про переможця ОСОБА_3 : РНОКПП, місце реєстрації, місце проживання, паспортні дані, контактні номери телефону.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2026 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2026 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2026 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву оскаржуваною ухвалою, діяв всупереч вимогам Конституції, не дотримуючись принципу правового регулювання, закріпленого ч. 2 ст. 19 Конституції України, що мало наслідком порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що під час звернення до суду з позовною заявою він був позбавлений можливості зазначити повну інформацію про переможця електронного аукціону (торгів) від 10.12.2025 - ОСОБА_6 , про що наголосив у позові та просив суд витребувати вказану інформацію.

Уже після подання позову, ОСОБА_1 отримав телефонний дзвінок, з якого позивач дізнався про проведення електронних торгів і отримав копію Свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, нотаріально посвідчене 13.01.2026 приватним нотаріусом ЗМНО Єдемською-Фастовець О.О. за реєстровим № 44, та Витяг з Державного реєстру речових прав № від 13.01.2026, які мають значення для розгляду цієї справи, оскільки містять інформацію про РНОКПП відповідача ОСОБА_3 , та підтверджують те, що електронні торги, які позивач оскаржує в судовому порядку, породили правові наслідки у формі виникнення права власності на гараж у переможця торгів. У зв`язку з чим, позивач подав до суду заяву про доручення вказаних доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Вимоги щодо змісту і форми позовної заяви визначені статтею 175 ЦПК України. Відповідно до частини першої вказаної статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху, як й інші судові рішення, має бути якісною, чіткою, зрозумілою стороні, якій запропоновано усунути недоліки позовної заяви (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 215/1484/20, від 24 травня 2023 року в справі № 757/31644/21-ц).

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив повного найменування відповідача ОСОБА_3 і не навів обставин, які цьому перешкоджають. Крім того, позивач не обґрунтував залучення цієї особи до участі у справі у якості відповідача, виходячи з наданих суду матеріалів позову, з яких вбачається, що правовідносини, що є предметом цього позову, виникли з дій іншої особи, про що позивачем подано відповідні дані.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усунув визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліків, що позбавляє суд можливості прийняти позов до провадження.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 30.01.2026 ОСОБА_1 надіслав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові відповідача ОСОБА_3 та його РНОКПП, вказував про відсутність у нього інших відомостей про особу відповідача - покупця на електронних торгах - ОСОБА_3 , адже позивачу стало відомо про те, що покупцем гаражу став ОСОБА_3 з офіційного сайту ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, який є в публічному доступі, де й була розмішена обмежена інформація про покупця (лише прізвище, ім`я та по-батькові). Будь-яких інших даних сайт не містить. Відповідно, на момент звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 не міг зазначити повну інформацію про ОСОБА_3 . Уже після подання позову, ОСОБА_1 отримав телефонний дзвінок, з якого позивач дізнався про проведення електронних торгів і отримав копію Свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, нотаріально посвідчене 13.01.2026 приватним нотаріусом ЗМНО Єдемською-Фастовець О.О. за реєстровим № 44, та Витяг з Державного реєстру речових прав № від 13.01.2026, які мають значення для розгляду цієї справи, оскільки містять інформацію про РНОКПП відповідача ОСОБА_3 , та підтверджують те, що електронні торги, які позивач оскаржує в судовому порядку, породили правові наслідки у формі виникнення права власності на гараж у переможця торгів. У зв`язку з чим, позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, зазначивши РНОКПП відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_1 наголошував на тому, що не є стороною виконавчого провадження № 75913891 та не має до нього доступу, тому вказати повну інформацію про ОСОБА_3 буде можливо лише після відкриття провадження у справі, шляхом витребування від Відповідача-2 та Відповідача-3 матеріалів виконавчого провадження та документів, складених за результатами проведення торгів відповідно, про що він подав відповідне клопотання у позовній заяві.

Крім того, у заяві зазначені підстави зазначення ОСОБА_3 відповідачем у позовній заяві, правові висновки Верховного Суду щодо того, що у справах про визнання недійсним правочин, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатися всі сторони правочину, у тому числі, і переможець електронних торгів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц викладено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

За вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже, неподання позивачем доказів на підтвердження своїх вимог та/або заперечень, не зазначення належного відповідача не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для залишення позовної заяви без задоволення, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення заявнику.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не вказують на недоліки позовної заяви, а фактично містять судження, що стосуються суті питання щодо достатності доказів та обставин для ухвалення судом рішення по суті спору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Отже, питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати на стадії ухвалення судового рішення, а не на стадії прийняття позовної заяви до розгляду, оскільки подання доказів стороною у справі на обґрунтування своїх вимог є правом, а не обов`язком особи.

Розглядаючи справу по суті суд оцінює надані докази, на підставі яких ухвалює судове рішення. Неподання доказів, так само як і не посилання на них у позові не може бути підставою відмови особі у доступі до правосуддя.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Таким чином, обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання доказів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому не зазначення позивачем доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, не є підставою для залишення позову без руху з подальшим поверненням його заявнику, оскільки питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною в майбутньому, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.

Крім цього, суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2020 року у справі № 922/1359/19, за якою на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам, поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог. При цьому, на стадії відкриття провадження у справі суд має надати оцінку доказам, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Також Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 990/114/23 дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу (постанова від 31.08.2023).

І в позовній заяві, і в заяві про усунення недоліків, ОСОБА_1 вказував про відсутність у нього відомостей про особу відповідача - покупця на електронних торгах - ОСОБА_3 , та обставини неможливості отримання такої інформації, ОСОБА_1 наголошував на тому, що не є стороною виконавчого провадження № 75913891 та не має до нього доступу, тому вказати повну інформацію про ОСОБА_3 буде можливо лише шляхом витребування від Відповідача-2 та Відповідача-3 матеріалів виконавчого провадження та документів, складених за результатами проведення торгів відповідно, про що він подав відповідне клопотання, тому просив суд з метою підготовки справи до розгляду витребувати для долучення до матеріалів справи такі письмові докази (в копіях):

-від Відповідача 2 - Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчого провадження №75913891;

-від Відповідача 3 - ДП «Сетам» Міністерства юстиції України документи, складені під час електронних торгів, проведених 10.12.2025 з реалізації лота під №588397 - гаража, загальною площею 22,6 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в межах виконавчого провадження № 75913891, оформлених Протоколом № 651479 проведення електронного аукціону (торгів) від 10.12.2025, в т.ч. повні відомості про переможця ОСОБА_3 : РНОКПП, місце реєстрації, місце проживання, паспортні дані, контактні номери телефону.

У заяві також зазначені підстави зазначення ОСОБА_3 відповідачем у позовній заяві, правові висновки Верховного Суду щодо того, що у справах про визнання недійсним правочин, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатися всі сторони правочину, у тому числі, і переможець електронних торгів.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не врахував, що позивач зазначав про неможливість отримання повної інформації про особу відповідача, заявив клопотання про витребування доказів, обґрунтувавши його неможливістю самостійного отримання інформації.

Отже, висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання ОСОБА_1 вимог ухвали про залишення без руху його позовної заяви не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про повернення заяви є помилковим, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступу особи на справедливий суд, тому згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ст. 369, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2026 року про повернення позовної заяви скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: