Справа №932/7643/24
Провадження №2/932/2772/24
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі

головуючого судді Ярощук О.В.

за участі секретаря судового засідання Фещенко К.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків

у с т а н о в и в:

обставини справи

ОСОБА_1 (далі Позивач), через свого представника Лавринович О.В. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 (далі Відповідач) про стягнення з нього коштів у сумі 200 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за усним договором підряду, укладеним між сторонами по справі 15.07.2024 (надалі Договір підряду), відповідно до якого відповідач зобов`язався виготовити кухонні меблі та двері та завершити їх до 25.07.2024.

Взяті на себе зобов`язання Відповідач не виконав, тому має повернути позивачеві гроші, отримані від нього, як то і передбачене розпискою від 15.07.2024 року у сумі 200 000,00 гривень, суму судового збору у розмірі 2000,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

процесуальні дії по справі

Ухвалою суду від 04.11.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду 28.01.2026 визнано явку Позивача обов`язковою.

Протокольною ухвалою від 23.03.2026 закрито підготовче судове засідання та суд перейшов до розгляду справи по суті.

позиції сторін

У судовому засіданні Позивач та представники позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні визнав позов у повному обсязі, зазначив, що частково повертає кошти.

Факт часткового повернення коштів не заперечувався Позивачем та його представниками, у зв`язку із чим було подано уточнення позовних вимог.

02 лютого 2026 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про збільшення позовних вимог із урахуванням часткового погашення боргу до закриття підготовчого судового засідання. Позивачем збільшено позовні вимоги на суму інфляційних витрат та 3% річних. Позивач просив стягнути 160 000 грн основного боргу, 29 513,78 грн інфляційних втрат та 8202,74 грн. 3% річних, а всього 197716,52 грн.

10 березня 2026 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про збільшення/зменшення позовних вимог із урахуванням часткового погашення боргу до закриття підготовчого судового засідання. Позивачем зменшено суму основного боргу до 120050 грн. Відповідно Позивач просив стягнути 120050 грн основного боргу, 29 513,78 грн інфляційних втрат та 8202,74 грн. 3% річних, а всього 157 766,52 грн.

Відповідач не заперечував щодо збільшення/зменшення позовних вимог.

Суд, заслухавши сторони, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, із наступних підстав.

Щодо основного боргу.

Судом встановлено, що 15.07.2024 Відповідачем написано розписку про отримання від Позивача 27.04.2024 150000 грн на виготовлення кухонних меблів та дверей, 17.06.2024 отримання додатково 50000 грн після перерахунку матеріалів. Відповідач зобов`язався виконати вищезазначену роботу до 25.07.2024.

14 серпня 2024 року Позивач направив Відповідачу повідомлення про розірвання договору із вимогою про повернення коштів у сумі 200000,00 грн. до 26.08.2024 року.

25 вересня 2025 року Відповідач повернув Позивачеві 40 000,00 грн., а 09.03.2026 року - 39 950,00 грн., що не спростовується Позивачем.

Однак, до теперішнього часу Відповідач свої зобов`язання не виконав у повному обсязі, отримані кошти не повернув.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У силу вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннямист.205ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

У порядку, визначеному ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 837 ЦК України).

Відтак, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної з його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, а замовник має обов`язок оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).

Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. ст.629,530 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Приписами ст.631ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Згідно частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (частина третя статті 653 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що Позивачем було надано грошові кошти Відповідачеві у сумі 200 000,00 грн. під розписку в рахунок оплати щодо виготовлення кухонних меблів та дверей.

Сторонами договору було погоджено, що термін виконання зобов`язання складає до 25.07.2024 року.

Враховуючи те, що Відповідач позов визнав у повному обсязі, але повернув борг частково у розмірі 79 950 грн, отже позов підлягає задоволенню щодо стягнення основного боргу у розмірі 120050 грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З аналізу норми ст. 625 Цивільного кодексу України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року, провадження № 14-16цс18, в якій констатовано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

В зв`язку із тим, що Відповідач визнав позов у повному обсязі суд приймає розрахунок заборгованості Позивача, та вважає необхідним стягнути із Відповідача інфляційні втрати 29513,78 грн. та 3% річних 8202,74 грн. Всього із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 157766,52 грн.

Щодо судових витрат.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» із Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з вимогами ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ).

З урахуванням вищезазначених вимог закону, визначаючи розмір правничої допомоги, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункт 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.11.2021 у справі №914/1945/19, від 23.11.2021 у справі №873/126/21, від 22.02.2023 у справі №911/5429/14).

У позовній заяві, зазначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. На підтвердження надано договір про надання правничої допомоги від 12.08.2024.

Ціна договору та порядок оплати визначено п. 2.4. та п. 4 Договору.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 вартість наданих правових (правничих) послуг АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ розраховує самостійно після одержання від КЛІЄНТА замовлення на надання правової (правничої) допомоги. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти (п`яти) днів з моменту отримання КЛІЄНТОМ рахунку/рахунків від АДВОКАТСЬКОГО БЮРО. Такий рахунок за вибором АДВОКАТСЬКОГО БЮРО може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або електронним листом на електронну поштову скриньку КЛІЄНТА. Рахунок вважається отриманим КЛІЄНТОМ з моменту його надходження до поштового відділення, яке обслуговує адресу місця проживання КЛІЄНТА та/або з моменту відправлення електронного листа з електронної поштової скриньки АДВОКАТСЬКОГО БЮРО на електронну поштову скриньку КЛІЄНТА.

Згідно з п. 2.4 Договору на підтвердження факту надання Адвокатом Клієнту правової допомоги складається акт прийому-передачі адвокатських послуг, а оплата гонорару здійснюється протягом трьох діб із дати отримання клієнтом рішення, що набрало законної сили.

У судовому засіданні 23.03.2026 до закінчення судових дебатів представник Позивача не зробив усну заяву

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VIяк "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

До матеріалів справи заявником не надано належних доказів надання правової (правничої) допомоги, зокрема не надано акту прийому-передачі надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що за умовами п. 2.4 договору про надання правничої допомоги від 12.08.2024 за результатами надання правової допомоги складається акт, який надсилається клієнту.

Наданий договір про надання правничої допомоги Позивачу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. (Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.)

Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат за надання правової допомоги у розмірі 20 000 грн.

Керуючись статтями 76-81,141, 259,263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 суму відшкодування збитків у вигляді основного боргу у розмірі 120 050,00 грн. Інфляційні втрати: 29513,78 грн. 3% річних: 8202,74 грн. Всього: 157766 (сто п`ятдесят сім тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 52 копійки.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2000 (дві тисячі) 00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення постановлено 14.04.2026 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Оксана ЯРОЩУК