Провадження №2/748/796/26
Єдиний унікальний № 748/440/26
У Х В А Л А

14 квітня 2026 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Костюкової Т.В.

за участю секретаря Самбур Д.О

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.,

в с т а н о в и в :

16.02.2026 року, представник позивача адвокат Хоменко Маріанна Арутюнівна, діючи на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії СВ №1159963 від 12.02.2026 та в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за:

- ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0,19 га з кадастровим номером :02:000:0048, що розташована за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Новоселівка, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 1/2 частку збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; - 1/2 частку транспортного засобу МАN М 2000, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- ОСОБА_3 право власності на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0,19 га з кадастровим номером :02:000:0048, що розташована за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Новоселівка, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 1/2 частку збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; - 1/2 частку транспортного засобу МАN М 2000, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Ухвалою від 18 лютого 2026 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

31.03. 2026 року на адресу суду надійшла заява від відповідачки ОСОБА_3 про зупинення провадження по справі , оскільки позивач ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Силу України, що переведені на воєнний стан, що підтвердила долученою копією довідки військової частини №33 від 10 січня 2026 року , з якої слідує, що ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти у військовій частинні НОМЕР_3 с-ще Десна з 01.12.2025 року

У підготовчому судовому засіданні позивач та його представник заперечувала проти задоволення клопотання щодо зупинення провадження у справі, оскільки хоча позивач і є військовослужбовцем, однак бажає реалізувати право на судовий захист , має можливість приймати участь у судовому засіданні і реалізовує його в тому числі й серед іншого через представника.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву на відкладення підготовчого судового засідання. Разом з тим суд вважає за можливе здійснити розгляд поданого нею клопотання про зупинення провадження за її відсутності, оскільки в ньому наведені аргументи, що на думку відповідчки сслугую підставою для зупинення і відповідно розгляд якого за її відсутності не порушуватиме її прав.

Суд, заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали клопотання про зупинення провадження у справі , дійшов наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення. Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, свобод чи інтересів (стаття 2 ЦПК України). Досягнення цієї мети відбувається через дію основоположних засад судочинства, зокрема верховенства права, рівності сторін та диспозитивності.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частини перша та п`ята статті 4 ЦПК України).

Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).

Для тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України маємо застосовувати телеологічне (цільове) тлумачення. Тобто визначити, якою була мета законодавця у запровадженні цього припису.Є зрозумілим, що мета законодавця у формулюванні такої конструкції була в тому, щоб гарантувати недоторканність прав тих осіб, які у запроваджений в Україні воєнний стан виконують конституційний обов`язок, пов`язаний із захистом Батьківщини від ворога, - військовослужбовців.

За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Виняток для суду з наведеного правила складає ситуація, коли дотримання приписів статті 251 ЦПК України вступає у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду, та, у другу чергу, диспозитивність цивільного процесу.

Отже, під час застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.

Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. За таких обставин прохання військовослужбовця, який є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, продовжити розгляд справи, незважаючи на його військову службу, суд має врахувати як достатню підставу не зупиняти провадження у справі.

Тобто якщо учасник справи, права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагне продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство. У такий спосіб суд забезпечить баланс між вимогами процесуальних норм права, справедливістю та ефективністю правосуддя. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2025 року № 754/947/22.

Крім того, слід зазначити, що зупинення розгляду справи свідчитиме про обмеження доступу до правосуддя позивача та призведе до порушення розумності строків розгляду справи. Суд зауважує, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

З урахуванням заперечень позивача, який є військовослужбовцем щодо задоволення клопотання про зупинення провадження по справі суд приходить до висновку що подане клопотання задоволенню не підлягає .

Керуючись ст.ст.251, 353 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі 748/440/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя Т.В.Костюкова