Дата документу 13.04.2026 Справа № 336/9696/25
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №336/9696/25 Головуючий у 1-й інстанції: Худіна О.О.
Провадження № 22-ц/807/1178/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

13 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Подліянової Г.С., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріального збитку та моральної школи заподіяної внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріального збитку та моральної школи заподіяної внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 56950,42 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 970 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн, витрати на проведення оцінки пошкодженого майна у розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу безпосередньо до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 01 квітня 2026 року. Одночасно із апеляційною скаргою заявник звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення з наведених у ньому підстав. Зокрема, зазначено, в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. В день виготовлення повного тексту рішення суду, останнє ОСОБА_1 вручено не було. Натомість рішення суду було доставлено в електронний кабінет її представника - адвоката Уткіна О.Є. 23.02.2026 (о 12:22:02) з яким 20.02.2026 року нею був припинений договір та адвокат перестав бути її представником у справі, про що на адресу суду було направлено відповідне повідомлення. Водночас, повне рішення суду ОСОБА_1 отримала в приміщенні суду першої інстанції за своєю заявою 30 березня 2026 року, що є підставою для поновлення їй пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення. Просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення, оскільки вважає, що строк заявником апеляційної скарги пропущено з поважних причин.

02 квітня 2026 року вищезазначена апеляційна скарга разом з матеріалами справи № 336/9696/25 надійшли до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 02 квітня 2026 року, визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенко Е.А. та Трофимова Д.А.

07 квітня 2026 року суддя Гончар М.С. заявила самовідвід у цій справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2026 року заяву судді Гончар М.С. про самовідвід у цій справі задоволено. Справу передано у відділ забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду для визначення відповідно до вимог ЦПК України іншого головуючого судді (судді - доповідача) апеляційного суду замість судді Гончар М.С. у зв`язку із задоволенням заяви останньої про самовідвід у цій справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08 квітня 2026 року, визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Подліянова Г.С., суддів Онищенко Е.А. та Трофимова Д.А.

Запорізьким апеляційним судом встановлено, що заявником апеляційної скарги при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі було пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2026 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено вступну та резолютивну частину оскаржуваного судового рішення (а.с.211-212).

Повне судове рішення складно 23 лютого 2026 року (а.с.213-221).

Таким чином, враховуючи дату складання повного оскаржуваного судового рішення (23 лютого 2026 року), відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, останнім днем строку для подання ОСОБА_1 апеляційної скарги було 25 березня 2026 року (робочий день, середа).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду першої інстанції - 01 квітня 2026 року, отже із пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження судового рішення та звернулася до апеляційного суду із заявою про поновлення цього строку.

Відповідно до частини третьої статті 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (частина шоста статті 272 ЦПК України).

Інтереси ОСОБА_1 у справі представляв адвокат Уткін О.Є. на підставі ордеру серії АР №1253230 від 21 липня 2025 року виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №30 від 21 липня 2025 року (а.с.68). Представник ОСОБА_1 адвокат Уткін О.Є. зареєстрований в підсистемі «Електронний суд». Як вбачається з довідки відповідального працівника суду, повний текст оскаржуваного судового рішення було отримано адвокатом Уткіним О.Є. в електронному кабінеті зареєстрованого в підсистемі «Електронний суд» - 23.02.2026 року (о 12:22:02) (а.с.223).

Зі змісту апеляційної скарги заявника вбачається, що 20.02.2026 року ОСОБА_1 був припинений договір про надання правової допомоги та адвокат Уткін О.Є. перестав бути її представником у справі №336/9696/25, про що на адресу суду було направлено відповідне повідомлення. Водночас, повне рішення суду ОСОБА_1 отримала в приміщенні суду першої інстанції за своєю заявою 30 березня 2026 року, що є підставою для поновлення їй пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення. До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано копію заяви від 30.03.2026 року, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомляє суд першої інстанції про те, що Договір про надання правничої допомоги від 21 липня 2025 року №30, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Уткіним О.Є. розірваний за згодою сторін з 20 лютого 2026 року (а.с.244), аналогічна заява містить в матеріалах справи (а.с.227).

Відомості про направлення ОСОБА_1 копії повного судового рішення в порядку частини 3 ст. 272 ЦПК України, матеріали справи не містять.

Натомість копію повного оскаржуваного рішення суду ОСОБА_1 отримала за своєю заявою в приміщенні суду першої інстанції 30 березня 2026 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.226,227).

Отже, враховуючи, що з повним оскаржуваним судовим рішенням заявниця ознайомилася 30 березня 2026 року, останній 30-тий день на його оскарження ОСОБА_1 припадає на 29 квітня 2026 року (робочий день, середа), тобто апеляційну скаргу подано в межах строку, що встановлений ч.2 ст.354 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, а також положення ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, щодо отримання права особи на доступ до правосуддя, суд приходить до висновку, що апелянт має право на поновлення пропущеного строку.

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 слід поновити.

Проте, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі не може бути відкрито, скаржником при зверненні до суду з апеляційною скаргою не сплачено судовий збір.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати до суду оригінал документа, що підтверджує його сплату.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 17 січня 2023 року по справі № 344/8036/20.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028 гривень.

За вимогами підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана фізичною особою до суду першої інстанції у жовтні 2025 році, яка містить вимогу майнового характеру з ціною позову 65 950,42 грн.

За подання позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у передбаченому законодавством розмірі з урахуванням пониженого коефіцієнта 0,8 у розмірі 970 грн (а.с.1).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано безпосередньо до суду першої інстанції, в якій зазначено, що заявник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог у розмірі 56 950,42 грн.

Отже, розмір необхідної до сплати заявником суми судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в оскаржуваній його частині складає 1545,43 грн (1211,20*56 950,42:66 950,42=1030,29*150%-1545,43 грн).

Проте заявником апеляційної скарги докази сплати нею судового збору за подання апеляційної скарги до апеляційного суду не надано.

Разом із тим, заявниця апеляційної скарги звернулася до суду із клопотанням про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставіст.8 Закону України «Про судовий збір», яке аргументоване тим, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги наразі є непомірною сумою для неї, посилаючись на свій скрутний майновий стан.

Перевіривши матеріали справи вважаю, що клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно частини 3 статті 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Оскільки, в силу вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір»:

1. Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або;

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

2. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, встановлено, що підстав, передбачених ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавчий збір», для розстрочки чи відстрочки, а також звільнення апеляційним судом від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, із наявних у цій справі матеріалів не вбачається.

Скрутне матеріальне становище це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо).

На підтвердження доводів щодо майнового стану мають бути надані докази про неспроможність сплатити судові витрати на момент подачі апеляційної скарги, тобто довідки з УПФУ, УСЗН, ДПА за останній рік, банківські документи про відсутність на рахунку коштів.

Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» чітко визначений перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Згідно матеріалів вищезазначеної справи, ОСОБА_1 до визначеної категорії осіб не відносяться.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "цивільних прав та обов`язків" (Рішення ЄСПЛ у справі "Гоффман проти Німеччини" ("Hoffmann v. Germany") від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі "Кудла проти Польщі" ("Cudla v. Poland") від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v. Poland" від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ "JedamskiandJedamska v. Poland" від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

В силу п. 29 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На підтвердження скрутного матеріального стану докази, які б підтвердили наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 не надано.

Отже, наведені в обґрунтування заявленого клопотання доводи не можуть слугувати достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджені належними доказами, а саме ОСОБА_1 має працездатний вік (1986 року народження), не надано довідки УСЗН, ДПС та УПФУ за звітний 2025 рік, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, відомості про відсутність будь-якого майна, довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (про те, що особа не отримує пасивний дохід).

Таким чином, ОСОБА_1 відповідних доказів, які б свідчили про її незадовільний майновий стан матеріали апеляційної скарги не містять.

У зв`язку з чим, вважаю за необхідне залишити клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги без задоволення.

Водночас, ОСОБА_1 роз`яснюється, що вона не позбавлена права звернутися до суду із заявою про звільнення її від сплати судового збору, про розстрочення, відстрочення сплати судового збору надавши відповідні докази, які б свідчили про наявність підстав для цього.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1545,43 грн та надати суду оригінал квитанції.

Реквізитами банківської установи з 01 січня 2026 року є:

22030101 Судовий збір (Державна судова адміністрація України)

Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м. Запоріжжя Вознес./22030101;

Рахунок отримувача (IBAN): UA0008513;

Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскарження справи) по справі _________ (Номер справи), Запорізький апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Зазначені обставини перешкоджають вирішенню питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Зважаючи на зазначені недоліки апеляційної скарги, на підставі ст.ст.185,357 ЦПК України її необхідно залишити без руху та надати строк 5 днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків, які зазначені в ухвалі, роз`яснивши, що у разі їх неусунення впродовж вказаного строку, апеляційна скарга буде визнана неподаною і повернута апелянту.

Керуючись ст.ст.127,185, 354, 356, 357 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року, залишити без руху та надати строк 5 днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених недоліків, а саме: сплатити судовий збір у розмірі 1545,43 грн на зазначений розрахунковий рахунок.

Зазначені недоліки усунути у вказані вище терміни.

Оригінал документа про сплату судового збору надіслати на адресу Запорізького апеляційного суду.

У разі не усунення зазначених недоліків до вказаного строку, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та буде повернута апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Г.С. Подліянова