ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01квітня 2026 року

м. Київ

справа № 636/4634/21

провадження № 61-8520св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Базаліївський колос»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АГРОРОСТ», ОСОБА_1 (правонаступниками якого є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), Виконавчий комітет Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АГРОРОСТ» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року у складі судді Гуменного З. І., додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2024 року у складі судді Гуменного З. І. та постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Бурлака І. В, Яцини В. Б.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Базаліївський колос» (далі - ТОВ Агрофірма «Базаліївський колос») звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АГРОРОСТ» (далі - ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ»), ОСОБА_1 та виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визнання договору оренди недійсним, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права оренди.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що 23 липня 2005 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» (Орендар) було підписано договір оренди землі № 322, за яким було передано Орендодавцем в оренду Орендарю земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 4,8524 га, кадастровий номер 632548000:01:000:0230, що знаходиться на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, для вирощування сільськогосподарської продукції (пункт 15 Договору).

Земельну ділянку передано на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки; договір оренди землі зареєстровано у Чугуївському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 26 червня 2006 року за № 89; у пункті 8 Договору зазначено, що договір укладено на 10 років.

09 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі № 322, якою внесені зміни до Договору, зокрема, але не виключно, розділ «Строк дії договору» доповнено наступним змістом: «Дія договору оренди землі продовжується строком на 15 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди № 1 до вище вказаного договору. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 44092409 від 18 травня 2015 року, 30 липня 2015 року було проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:000:0230, загальною площею 4,8524 га на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Підставою виникнення права оренди ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» є договір оренди землі № 89 від 26 січня 2006 року та додаткова угода № 1 від 09 травня 2015 року. Підставою для внесення запису про право оренди земельної ділянки ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23372381 від 04 серпня 2015 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Неженською Г. В. У зазначеному витязі вказано, що строк дії права оренди земельною ділянкою ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» становить до 29 липня 2030 року з правом пролонгації. Отже, ТОВ Агрофірма «Базаліївський колос» є орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:000:0230 загальною площею 4,8524 га ще з 26 червня 2006 року, договір оренди землі № 322 від 23 липня 2005 року є чинним, його дія не припинена, ОСОБА_1 як орендодавець отримує за вказаним договором орендну плату. Важливо що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (пункт 38 договору). Тобто, позивач на законних умовах користувався та користується зазначеною земельною ділянкою.

Однак з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0230 ТОВ Агрофірмі «Базаліївський колос» стало відомо, що право оренди вказаної земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» 09 липня 2021 року, державну реєстрацію цього права за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» проведено державним реєстратором Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 277899652 від 04 жовтня 2021 року, державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0230 за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» проведено 03 серпня 2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Давидовою К. О. на підставі договору оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» (орендар). При цьому підставою для внесення запису про право оренди земельної ділянки ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ», номер запису 43335607, було рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень № 59668975 від 05 серпня 2021року, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Чкаловськоі селищної ради Чугуївського району Харківської області Давидовою К. О. З вказаної інформаційної довідки вбачається, що договір оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року укладений строком на 10 років, а саме до 09 липня 2031 року з автоматичним продовженням дії договору.

Отже, TOB «ТЕРРА АГРОРОСТ» отримало право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:000:0230, загальною площею 4,8524 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, що є перешкодою для позивача у реалізації права користування щодо тієї самої земельної ділянки.

Крім того, договір оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» був укладений до закінчення строку дії договору оренди землі № 322 від 23 липня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос», а спірна земельна ділянка на момент укладення договору оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року знаходилася у законному користуванні ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» на підставі чинного договору оренди землі № 322 від 23 липня 2005 року.

Враховуючи викладене позивач після уточнення позовних вимог просив:

визнати недійсним договір оренди землі № 96-21, укладений 09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ»;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 59668975 від 05 серпня 2021 року, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Давидовою К. О. на підставі договору оренди землі № 96-21, укладеного 09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ»;

припинити за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0230;

скасувати рішення, індексний номер 59667827 від 05 серпня 2021 року, яке прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Давидовою К. О., на підставі якого 03 серпня 2021 року проведено державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0230 за ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос», та провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі № 96-21, укладений 09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ». Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області про реєстрацію прав та їх обтяжень № 59668975 від 05 серпня 2021 року на підставі договору оренди землі № 96-21, який укладений 09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ». Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області про реєстрацію прав та їх обтяжень № 59667827 від 05 серпня 2021 року. Припинено за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0230.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року був укладений до закінчення строку дії договору оренди землі № 322 від 23 липня 2005 року, тобто земельна ділянка знаходилася у законному користуванні у первісного орендаря. Крім того, орендодавець отримував орендну плату за користування земельною ділянкою на підставі договору оренди землі і за 2021 рік. З огляду на викладене, договір оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року, укладений між відповідачами, має бути визнаний судом недійсним.

За наявності діючого договору оренди ОСОБА_1 як орендодавець не мав права передавати спірну земельну ділянку в користування іншій особі. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав користування (оренди) на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до позбавлення позивача, як орендаря, права самостійно господарювати на землі, що є порушенням положень статті 95 ЗК України та частини першої статті 25 Закону України «Про оренду землі». Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 229/4059/19.

Враховуючи викладене, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 59668975 від 05 серпня 2021 року, прийняте державним реєстратором Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Давидовою К. О., підлягає скасуванню, а право оренди земельної ділянки за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» - припиненню.

Додатковим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2024 року стягнено з ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ», ОСОБА_1 та виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області на користь ТОВ Агрофірма «Базаліївський колос» судовий збір у розмірі 1 513,33 грн з кожного.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Апеляційний суд зазначив, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що надана позивачем додаткова угода № 1 від 09 травня 2015 року не відповідає змісту оригіналу вказаної угоди, суд апеляційної інстанції не прийняв, оскільки саме на підставі наданої позивачем додаткової угоди № 1 від 09 травня 2015 року, 30 липня 2015 року було проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» спірної земельної ділянки. Строк дії права оренди земельною ділянкою ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» становить до 29 липня 2030 року з правом пролонгації.

Державна реєстрація права оренди за ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» не скасована та не оспорюється відповідачами.

У позивача право оренди земельної ділянки закінчується у 2030 року. Власник земельної ділянки - ОСОБА_1 не заявляв вимог ні про розірвання договору оренди з ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос», ні про визнання його недійсним. Відповідних судових рішень ним не надано, тому підстав для того, щоб вважати такий договір неукладеним, недійсним чи нечинним, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що на час підписання оспорюваного договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки був чинний інший договір оренди цього ж об`єкту, підписаний раніше і зареєстрований, наявні підстави для визнання оспорюваного договору оренди недійсним як такого, що суперечить акту цивільного законодавства (частина 1 статті 203 ЦК України), зокрема приписам статті 24 Закону України «Про оренду землі», а також скасування його державної реєстрації.

Аргументи учасників справи

У червні 2024 року ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року, додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, в якій просили судові рішення скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди не надали належної оцінки додатковій угоді, яка була укладена 09 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» та її дійсному змісту. Зокрема, представник позивача ввів суд в оману надавши суду копію додаткової угоди № 1 від 09 травня 2015 року до договору оренди землі, в якій зазначено наступне: «Розділ Строк дії договору» доповнити наступним змістом: Дія договору оренди землі продовжується строком на 15 (п`ятнадцять років) з моменту державної реєстрації додаткової угоди №7 до вищевказаного договору. У разі закінчення строку дії договору до закінчення польових робіт на земельній ділянці, термін оренди земельної ділянки продовжується до повного завершення збирання врожаю на вищевказаній земельній ділянці. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Вказаний зміст наданої позивачем додаткової угоди не відповідає змісту оригіналу додаткової угоди № 1 від 09 травня 2015 року. Зокрема, як вбачається із змісту оригіналу додаткової угоди №1 від 09 травня 2015 року розділ «Строк дії договору» викладено в наступній редакції: «Договір укладено строком на 15 (п`ятнадцять) років (у укладання договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію»;

крім того, сторона відповідача заявляла клопотання про витребування з Чугуївської районної державної адміністрації належним чином завіреної копії реєстраційної справи щодо земельної ділянки кадастровий №:01:000:0230, але вказане клопотання, ані першою, ані апеляційною інстанцією взагалі розглянуто не було, жодної ухвали з цього приводу не приймалось;

вказане свідчить про упереджене ставлення суддів до розгляду даної справи;

суди розглянули справу по суті без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, та не зазначили підстав для відступлення від них, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень;

в суді апеляційної інстанції інтереси позивача представляла Дудій А. І. , яка не мала на це відповідних повноважень. Адвокатом Дудій А. І. надано апеляційному суду копію договору про надання правової допомоги, укладеного 02 вересня 2021 року між адвокатом Дудій А. І. та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос», в особі директора Калган В. І. та виписку з ЄДРЮОФОПтаГФ, за якою з 24 квітня 2024 року Калган Є. М. є тимчасово виконуючим обов`язків. Таким чином, станом на час розгляду справи по суті судом апеляційної інстанції Дудій А. І. вже не мала права представляти інтереси ТОВ Агрофірма «Базаліївський колос», оскільки директор цієї фірми, з ким вона укладала договір про надання правової допомоги, помер;

суд апеляційної інстанції розглянув справу під час повітряної тривоги. Суд незважаючи на думку сторін з цього приводу зневажив необхідністю спуститися в укриття та вирішив справу по суті. Вказане є грубим порушенням статті 27 Конституції України, яка передбачає обов`язок держави захищати життя людини.

У липні 2024 року ТОВ «Агрофірма «Базаліївський колос» через представника Дудій А. І., подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що:

учасники справи досі не виконали рішення суду, що набрало законної сили;

саме договір оренди землі № 322 від 23 липня 2005 року та додаткова угода № 1 від 09 травня 2015 року до цього договору стали підставою виникнення у ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» іншого речового права - права оренди земельної ділянки загальною площею 4, 8524 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зі строком дії до 29 липня 2030 року з правом пролонгації;

у позивача не було жодних сумнівів у достовірності зареєстрованого за ним права оренди земельної ділянки та відповідно строку дії договору оренди землі №322 від 23 липня 2005 року до 29 липня 2030 року з правом пролонгації, як це зазначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №44092409 від 18 вересня 2015 року. Позивач належним чином виконував та виконує свої обов`язки, як орендаря, за договором. У ОСОБА_1 не виникало жодних претензій до позивача щодо виконання договору;

відомості з Державного реєстру прав є відкритими та доступними, ОСОБА_1 не мав перешкод в отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі щодо строку дії договору оренди землі № 322. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відомості про строк дії права оренди ТОВ Агрофірми «Базаліївський колос» до 28 липня 2025 року з правом пролонгації є неправильними;

ані ОСОБА_1 , ані ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» не було дотримано принципу добросовісності, порушено межі здійснення цивільних прав, що передбачені статтею 13 ЦК України і це призвело до порушення права позивача на законне строкове платне користування земельною ділянкою.

У серпні 2024 року ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» подало до Верховного Суду відповідь на відзив на касаційну скаргу, у якому висловило незгоду з аргументами позивача, які викладені у відзиві на касаційну скаргу.

У серпні 2024 року ТОВ «Агрофірма «Базаліївський колос» через представника Дудій А. І. , подало до Верховного Суду заперечення на відповідь на відзив на касаційну скаргу.

У серпні, вересні та листопаді 2024 року ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» подавало до Верховного Суду письмові пояснення у справі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2024 року відкрито провадження у справі та витребувано справу із суду першої інстанції. У задоволенні клопотання про зупинення дії (виконання) рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року, додаткового рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року відмовлено.

У липні 2024 року матеріали справи № 636/4634/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2024 року в задоволенні клопотання ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ»про зупинення дії (виконання) рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року, додаткового рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2025 року клопотання ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено касаційне провадження у цій справі до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) відповідача ОСОБА_1 .

У листопаді 2025 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про залучення його як правонаступника відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року поновлено касаційне провадження у справі № 636/4634/21. Заяву ОСОБА_3 про залучення особи правонаступником відповідача задоволено. Залучено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до участі у справі № 636/4634/21 як правонаступників

ОСОБА_1 . У задоволенні клопотання ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» про приєднання (залучення) до матеріалів справи письмових документів відмовлено. У задоволенні клопотань ОСОБА_1 про приєднання (залучення) до матеріалів справи письмових документів відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2026 року у задоволенні заяви

ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» про зупинення провадження у справі № 636/4634/21 відмовлено. Справу № 636/4634/21 призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 27 червня 2024 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 322/1178/17, від 10 квітня 2018 року у справі № 594/3 76/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 313/350/16-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18, від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, від 22 вересня 2020 року в справі № 313/350/16-ц, від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19, від 22 вересня 2020 року в справі № 313/350/16-ц, від 20 жовтня 2021 року у справі № 545/1462/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16, від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18 та у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012, від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України)

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 23 липня 2005 року між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» як орендарем підписано договір оренди землі № 322, за яким орендодавцем передано в оренду орендарю земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 4,8524 га, кадастровий номер 632548000:01:000:0230, розташовану на території Базаліівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, для вирощування сільськогосподарської продукції (пункт 15 Договору), який зареєстровано у Чугуївському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 26 червня 2006 року за № 89. Земельну ділянку було передано на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки. У пункті 8 цього договору зазначено, що договір укладений на 10 років.

09 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі № 322, якою внесені зміни до Договору, зокрема, але не виключно, розділ «Строк дії договору» доповнено наступним змістом: «Дія договору оренди землі продовжується строком на 15 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди № 1 до вище вказаного договору. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

09 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі № 322, якою внесені зміни до Договору, зокрема, але не виключно, розділ «Строк дії договору» доповнено наступним змістом: «Строк дії договору» викладено в наступній редакції: «Договір укладено строком на 15 (п`ятнадцять) років (у укладання договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 44092409 від 18 вересня 2015 року, 30 липня 2015 року проведено державну реєстрацію права оренди Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ вказаної земельної ділянки. Підставою виникнення права оренди Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ є договір оренди землі, зареєстрований у Державному реєстрі земель (запис № 89 від 26 червня 2006 року) та додаткова угода № 1 від 09 травня 2015 року. Підставою для внесення запису про право оренди земельної ділянки Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23372381 від 04 серпня 2015 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Неженською Г. В. У зазначеному витязі вказано, що строк дії права оренди земельною ділянкою Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ становить до 29 липня 2030 року з правом пролонгації.

Відповідно до видаткових касових ордерів від 11 січня 2018 року, 18 серпня 2019 року, відомостей на виплату готівки за вересень 2018 року, за липень 2019 року, за серпень 2020 року, за листопад 2020 року, за вересень 2021 року Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ як орендар належним чином виконує обов`язок з виплати орендної плати орендодавцю ОСОБА_1 .

Згідно з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0230 право оренди вказаної земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» 09 липня 2021 року, державну реєстрацію якого проведено державним реєстратором Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 277899652 від 04 жовтня 2021 року, державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» проведено 03 серпня 2021 року на підставі договору оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» як орендарем. З вказаної інформаційної довідки вбачається, що договір оренди землі № 96-21 від 09 липня 2021 року укладено строком на 10 років, а саме до 09 липня 2031 року з автоматичним продовженням дії договору.

Позиція Верховного Суду

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект,

оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює

юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що під змістом правочину (договору) розуміється сукупність умов. У статті 217 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності окремих частин правочину. Окремою частиною правочину в контексті статті 217 ЦК України є окрема частина змісту правочину (договору), тобто його умова. При цьому, недійсність окремої частини договору не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо буде встановлено, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов, які визнаються недійсними або є нікчемними. Слід враховувати, що при задоволенні позову про оспорювання окремих умов договору потрібно з`ясовувати, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов, які визнаються недійсними (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 334/7687/21 (провадження № 61-10300св22)).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження

№ 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини друга, п`ята, шоста статті 95 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( частина перша статті 264 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

позивач просив визнати недійсним договір оренди землі, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого на підставі договору оренди землі, припинити за ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» право оренди земельної ділянки та скасувати рішення, яке прийняте державним реєстратором, на підставі якого проведено державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди земельної ділянки за ТОВ Агрофірмою «Базаліївський колос»;

суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, позов задовольнив, мотивуючи своє рішення тим, що договір оренди землі № 96-21

від 09 липня 2021 року був укладений до закінчення строку дії договору оренди землі № 322 від 23 липня 2005 року, тобто земельна ділянка знаходилася у законному користуванні у первісного орендаря. За наявності діючого договору оренди ОСОБА_1 як орендодавець не мав права передавати спірну земельну ділянку в користування іншій особі;

до позовної заяви позивач надав, зокрема копію додаткової угоди № 1 від 09 травня 2015 року до договору оренди землі (т. 1 а. с. 33-36);

проте суди не звернули увагу на те, що ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив зазначали, що представник позивача ввів суд в оману надавши суду копію додаткової угоди № 1 від 09 травня 2015 року до договору оренди землі, текст якої не відповідає оригіналу додаткової угоди. Вказував, що з`ясування дійсного змісту додаткової угоди безпосередньо впливає на строк дії договору оренди № 322, укладеного 23 липня 2005року;

аналогічні пояснення надавав ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву запереченнях на відповідь на відзив (т. 1 а. с. 178-203);

у зв`язку з зазначеним, у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив, а пізніше і у апеляційній скарзі ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» заявляло клопотання про витребування матеріалів реєстраційної справи, в тому числі додаткової угоди №1 від 09 травня 2015 року, з метою з`ясування її дійсного змісту (т. 1 а. с. 106-130, т. 2 а. с. 44-50, т. 3 а. с. 1-55);

аналогічне клопотання заявив ОСОБА_1 в апеляційній скарзі (т. 3 а. с. 84-118);

проте вказане клопотання, ані суд першої, ані суд апеляційної інстанції не розглянув;

25 квітня 2024 року представник відповідачів ОСОБА_6 надала суду апеляційної інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи договору оренди землі та додаткової угоди № 1 від 09 травня 2015 року (т. 3 а. с. 207 - 218), зміст якої відрізняється від змісту копії додаткової угоди, наданої позивачем(зокрема, пункт 1.3);

про невідповідність змісту копії додаткової угоди її оригіналу відповідачі зазначали також у відповіді на відзив на апеляційну скаргу (т. 4 а. с. 3-23);

23 травня 2024 року представник відповідачів ОСОБА_6 надала суду апеляційної інстанції клопотання про витребування копії реєстраційної скарги, в тому числі договір оренди землі та додаткову угоду № 1 від 09 травня 2015 року (т. 4 а. с. 26- 28);

під час судового засідання апеляційного суду 23 травня 2024 року в задоволенні клопотання було відмовлено (т. 4 а. с.32-37);

за таких обставин суди не з`ясували дійсний зміст додаткової угоди №1 від 09 травня 2015 року та зробили передчасний висновок про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене оскаржені судові рішення слід скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».

З урахуванням того, що рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року та постанова Харківського апеляційного суду

від 23 травня 2024 року підлягають скасуванню,то і додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року, також слід скасувати.

Щодо клопотання ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» про постановлення окремої ухвали

У касаційній скарзі заявник зазначає, що справі що наявні процесуальні порушення з боку головуючого судді першої інстанції Гуменного З. І., суддів апеляційної інстанції: Мальованого Ю. М. , Яцини В. Б., Бурлака І. В., а тому, окрім іншого, просить постановити відносно них окрему ухвалу в порядку частини десятої статті 262 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).

Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина перша та десята статті 262 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Верховний Суд не встановив порушень, які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі, тому клопотання задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги свідчать про те, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. Тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу

ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» слід задовольнити частково, судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У задоволенні клопотання ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» про постановлення окремої ухвали слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» про постановлення окремої ухвали відмовити.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АГРОРОСТ»задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року, додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області

від 12 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 23 травня 2024 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2024 року, додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 лютого 2024 року та постанова Харківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко