Ухвала

13 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 947/26680/23

провадження № 61-4721ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати за квітень-червень 2020 року в сумі 253 339,15 грн;

середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 06 червня 2020 року до дня ухвалення судового рішення, який за період з 06 червня 2020 року до 23 серпня 2023 року складає 4 898 447,58 грн;

компенсацію втрати частини заробітної плати за квітень-червень 2020 року у зв`язку із порушенням строків її виплати, розраховану за весь період затримки до дня ухвалення судового рішення, яка станом на час звернення до суду з цим позовом складає 125 137,68 грн.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 16 грудня 2024 року вказаний вище позов задовольнив частково. Стягнув із ТОВ «БІІР Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за квітень-червень 2020 року в розмірі 253 339,15 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 16 292,25 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо судових витрат.

Одеський апеляційний суд постановою від 10 березня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «БІІР Україна» задовольнив частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року в оскаржуваній частині скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув із ТОВ «БІІР Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за квітень-червень 2020 року у розмірі 253 339,15 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 50,94 грн.

09 квітня 2026 року ТОВ «БІІР Україна» через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, яка подана юридичною особою, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позовну заяву подано у 2023 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 684,00 грн, підпункти 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі).

Судовий збір за подання касаційної скарги в даному випадку становить 4 054,24 грн (253 339,15 грн + 50,94 грн) х 1% х 200 % х 0,8).

Згідно з наданої квитанції від 09 квітня 2026 року ТОВ «БІІР Україна» сплатило судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 031,00 грн.

Ураховуючи наведене, ТОВ «БІІР Україна» необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 023,24 грн (4 054,24 грн - 1 031,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 3 023,24 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Крім цього, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

ТОВ «БІІР Україна» у касаційній скарзі як на підставу скасування судових рішень зазначає пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилаючись на постанови Верховного Суду, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

В касаційній скарзі ТОВ «БІІР Україна» як на підставу скасування судових рішень посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Разом із цим, посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 15 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс15; від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2165цс15, від 28 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1503цс16, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3029цс16, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс16, від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, не заслуговують на увагу, оскільки висновки, на які посилається скаржник, не є висновками Верховного Суду у розумінні статті 263 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Разом із цим, у прохальній частині скарги ТОВ «БІІР України» просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 253 339,15 грн і компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 50,94 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року в оскаржуваній частині було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ «БІІР Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за квітень-червень 2020 року у розмірі 253 339,15 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 50,94 грн.

Таким чином сформульована прохальна частина касаційної скарги не в повній мірі відповідає повноваженням суду касаційної інстанції.

За приписами частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, заявнику пропонується уточнити прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування; уточнити прохальну частину касаційної скарги з урахуванням положень статті 409 ЦПК України; надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 березня 2026 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев