ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 345/6105/23

провадження № 61-16294св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року у складі судді Гапоненка Р. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року

у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Пнівчук О. В., Мальцевої Є. Є,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду

з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області, про скасування реєстраційних дій, зняття з місця реєстрації осіб.

Позов мотивовано тим, що позивачі все своє життя проживали та проживають на даний час і були зареєстровані в будинку

АДРЕСА_1 . Тимчасово, в силу певних обставин, що не залежали та не залежать від позивачів, вони періодично відсутні фізично за місцем реєстрації та проживання за станом здоров`я та працевлаштуванням, навчанням та тимчасовим перебуванням за межами держави. Проживаючи у цьому будинку, позивачі вели / ведуть господарство, дбали та дбають про будинок, оплачували і оплачують усі комунальні платежі, придбали у будинок усі наявні у ньому меблі, речі домашнього вжитку, особисті речі, які досі знаходяться там. Іншого житла у власності позивачі не мають, тому, маючи намір отримати довідку про підтвердження місця реєстрації, отримали інформацію, що з січня 2023 року вони зняті з реєстрації місця проживання і їх про це ніхто не повідомляв. Після отримання відповіді на скаргу від виконавчого комітету Калуської міської ради від 22 серпня

2023 року № С-1235 вбачають також неправомірні дії відповідача при поданні заяви до реєстратора, що полягають у навмисному приховуванні фактичних даних та введенні в оману органу реєстрації.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати незаконними (протиправними) вчинені виконавчим комітетом Калуської міської ради Івано-Франківської області (сектор реєстрації місця проживання управління «ЦНАП») реєстраційні дії щодо зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати реєстраційні рішення, дії та записи, відомості та дані, внесені 09 січня 2023 року щодо громадян ОСОБА_1

і ОСОБА_2 про зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

24 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю порушень з боку виконавчого комітету Калуської міської ради при прийнятті рішень про зняття ОСОБА_1

і ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання, які прийняті за заявою власника житлового будинку, що відповідає Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1871-ІХ).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

24 травня 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

03 грудня 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року

й ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на судові рішення у справі № 345/3056/23, якими відмовлено

у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1

і ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суди зробили неправильні висновки, що розгляд справи

№ 345/3056/22 не впливає на правову оцінку обставин у цій справі і не містить жодних преюдиційних обставин, які мають значення для неї. Суди безпідставно не врахували при розгляді цієї справи обставини, встановлені

у справі № 345/3056/23 та які мають преюдиційне значення для цієї справи. Заявники звертають увагу на те, що вирішення питання про зняття особи

з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зважаючи на наявність судового рішення

у справі № 345/3056/23, у ОСОБА_3 немає будь-яких правових підстав для зняття ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання.

Доводи інших учасників справи

27 січня 2025 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що законодавством передбачено право власника житлового будинку звертатися із заявою про зняття осіб із зареєстрованого місця проживання. Наявність судового рішення у справі № 345/3056/22 не забороняє зняти із місця реєстрації відповідачів. Звертає увагу на те, що позивачі вже звертались до суду з аналогічним позовом, у задоволенні якого суд відмовив (справа № 345/4399/23).

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2024 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

13 січня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

На підставі договору дарування від 17 грудня 2004 року та відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 грудня

2013 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку

АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою було зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 05 травня 2018 року і витягом з реєстру територіальної громади від 18 серпня 2023 року та довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб за даними бази громади Калуської міської територіальної громади.

Згідно з актом, складеним депутатом Савчук О. І. в присутності сусідів, було проведено обстеження житла ОСОБА_3 за адресою:

АДРЕСА_1 , та встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2

і ОСОБА_1 без поважних причин більше двох років не проживають, спільного побуту не ведуть, їхніх особистих речей та майна немає.

За заявами ОСОБА_3 як власника житла про зняття особи із задекларованого / зареєстрованого місця проживання (перебування) від

09 січня 2023 року № 1640598 і № 1640599 знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року у справі № 345/3056/22, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, позов

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У справі № 345/3056/22, зокрема, встановлено, що позивач всупереч статті 81 ЦПК України не довела факт відсутності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин, втрати їх інтересу до права користування житлом.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду

з позовом до виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_3 , про скасування реєстраційних дій зняття з місця реєстрації осіб, у задоволенні якого рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2023 року відмовлено.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

20 жовтня 2023 року мотивовано тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду

в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого

2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року

у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від

04 квітня 2018 року у справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження

№ 14-106цс21)).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх

з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися

і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі

№ 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення

у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі

№ 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).

Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (постанова Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)).

Відступаючи від висновків, зроблених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від

08 травня 2024 року у справі № 127/21333/22 (провадження № 61-13014св23), Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

у постанові від 02 лютого 2026 року у справі № 713/1153/23 (провадження

№ 61-17202сво23) зробив такий висновок: «Парламентом в Законі України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» розмежовано випадки, за яких відбувається зняття з реєстрації місця проживання особи-невласника житла на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення та коли лише за заявою власника житла.

За наявності судового рішення, яке набрало законної сили, в якому встановлено наявність права на житло (зокрема, сервітуту) та/або відмовлено у виселенні особи-невласника житла чи припинення її права, спір про оспорення рішення органу місцевого самоврядування про зняття

з реєстрації місця проживання особи-невласника житла буде мати приватноправовий характер, оскільки він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу місцевого самоврядування.

Власник житла зобов`язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (зокрема, невласника житла, якому встановлено в судовому рішенні наявність права на житло (зокрема, сервітуту) та/або відмовлено

у виселенні особи-невласника житла чи припинення її права).

Законодавець не мав наміру дозволити власнику житла, за допомогою зняття з реєстрації місця проживання особи-невласника житла, «обходити» судове рішення, що набрало законної сили, в якому встановлено наявність в особи права на житло (зокрема, сервітуту) та/або відмовлено у виселенні особи-невласника житла чи припинення її права. Тому судове рішення, що набрало законної сили, в якому встановлено наявність в особи права на житло (зокрема, сервітуту) та/або відмовлено у виселенні особи-невласника житла чи припинення її права, унеможливлює здійснення реєстраційної дії за заявою власника житла».

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, наведеного не врахував, не звернув уваги на наявність рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року

у справі № 345/3056/22, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_1

і ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не перевірив фактичних обставин, встановлених у справі

№ 345/3056/22, у зв`язку із чим дійшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, оскільки наявність судового рішення, що набрало законної сили, в якому встановлено наявність в особи права на житло (зокрема, сервітуту) та/або відмовлено у виселенні особи-невласника житла чи припинення її права, унеможливлює здійснення реєстраційної дії за заявою власника житла.

Доводи касаційної скарги про допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення з огляду на те, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, формально підійшов до розгляду справи.

Водночас суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на норми статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені апеляційним судом, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права, допущені апеляційним судом, який не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, то постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року слід скасувати,

а справу необхідно передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов