Ухвала

06 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 522/14800/17

провадження № 61-1085сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

третя особа - приватний нотаріус Сімаченко Світлана Леонідівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Л. М., та постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Кострицького В. В.

у справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до ОСОБА_1 , акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - приватний нотаріус Сімаченко Світлана Леонідівна,

про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент) до ОСОБА_1 , відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (організаційно-правова форма змінена на акціонерне товариство,

далі - АТ «Ощадбанк», банк), третя особа - приватний нотаріус Сімаченко С. Л., про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію.

Позовна заява мотивована тим, що нежитлові приміщення підвалу загальною площею 72,5 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є власністю територіальної громади міста Одеси.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року ВЕІ № 616090, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав нежитлове підвальне приміщення загальною площею 72,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

10 вересня 2007 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купила зазначене нежитлове підвальне приміщення.

ОСОБА_1 отримав у власність зазначений об`єкт нерухомості від ОСОБА_4 згідно з договором купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року ВКА № 725231.

У справі № 1522/18529/12 за позовом Департаменту до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 25 березня 2013 року, яке Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 26 листопада 2015 року залишив без змін, задовольнив позовні вимоги Департаменту в повному обсязі, договір купівлі-продажу ВКА № 725231 від 28 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнав недійсним, витребував нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та усунув перешкоди у користуванні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 67149947 від 02 вересня 2016 року Департаменту стало відомо, що 17 грудня 2007 року ОСОБА_1 , як іпотекодавець, та АТ «Ощадбанк» уклали договір іпотеки, згідно з яким передано в іпотеку нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Департамент, як уповноважений орган з управління комунальним майном територіальної громади м. Одеси, вважав, що укладений договір іпотеки

від 17 грудня 2007 року щодо нежитлового підвального приміщення є недійсним, оскільки Департамент не в змозі на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року у справі № 1522/18529/12 здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , через те, що в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного приміщення існує заборона на відчуження, що виникла на підставі договору іпотеки від 17 грудня 2007 року та запис про іпотеку. Зазначена обставина ускладнює фактичне виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року у справі № 1522/18529/12 в частині повного відновлення майнових прав територіальної громади міста Одеси на вказане нежитлове підвальне приміщення.

Нерухоме майно за спірним договором на час його укладення не належало на праві власності ОСОБА_1 , оскільки він був лише його добросовісним набувачем, а власником була територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, що в свою чергу підтверджено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року у справі № 1522/18529/12.

Отже, в момент вчинення ОСОБА_1 спірного правочину, в нього був відсутній обсяг цивільної дієздатності щодо розпорядження зазначеним об`єктом нерухомості, оскільки це право належить виключно власнику, яким ОСОБА_1 не був.

З огляду на викладене, обтяження нерухомого майна нежитлових приміщень підвалу загальною площею 72,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 підлягають скасуванню. А відтак, для повного відновлення порушених прав та законних інтересів територіальної громади міста Одеси в повному обсязі необхідно визнати договір іпотеки недійсним, скасувати запис про обтяження нерухомого майна та запис про іпотеку. Оскільки договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, необхідно скасувати записи у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень про обтяження та іпотеку № 6246819 та № 6246859, що є похідними від договору іпотеки.

Ураховуючи наведене, Департамент просив суд: визнати недійсним договір іпотеки від 17 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк», за яким передано в іпотеку нежитлове підвальне приміщення загальною площею 72,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати запис про заборону на нерухоме майно - нежитлове підвальне приміщення загальною площею 72,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 під номером запису про обтяження: 6246819 та запис про іпотеку № 6246859.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Приморський районний суд міста Одеси рішенням від 01 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10 жовтня

2024 року, позов задовольнив. Визнав недійсним договір іпотеки від 17 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк», за яким передано в іпотеку нежитлове підвальне приміщення загальною площею 72,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасував запис про заборону на нерухоме майно - нежитлове підвальне приміщення загальною площею 72,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під номером запису про обтяження: 6246819 та запис про іпотеку № 6246859.

Рішення суди першої та апеляційної інстанцій мотивували тим, що Департамент довів належними та допустимими доказами укладення оспорюваного правочину з порушенням норм матеріального права, а тому відсутні правові підстави вважати, що станом на час укладання спірного договору іпотеки як первісний набувач так й іпотекодержатель набули у визначений законом спосіб майно, яке належало територіальній громаді.

Щодо позовної давності суди зазначили, що позовна давність не може поширюватись на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про триваюче правопорушення, а позов є негаторним.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2025 року до Верховного Суду, АТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час його укладення оспорюваного договору іпотеки власником майна був саме ОСОБА_1 , тому висновки судів про те, що ОСОБА_1 та банк не мали права укладати такий договір є помилковими.

Заявник вказує, що суди не врахували практику Верховного Суду у подібних спорах, зокрема, постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23) про поняття добросовісного іпотекодержателя та про необхідність захисту інтересів добросовісного іпотекодержателя, який покладався на дані реєстру прав на нерухомість.

Також вважає помилковими висновки суду про те, що цей позов є негаторним і до нього не застосовуються норми ЦК України про позовну давність. Вказує, що Департамент міг дізнатися про порушення своїх прав ще у 2012 році, звертаючись до суду з позовом про витребування майна у ОСОБА_5 .

Позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від учасників справи до Верховного Суду не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 28 лютого 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував цивільну справу із суду першої інстанції.

10 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 10 лютого 2026 року призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 04 березня 2026 року передав справу на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Підстави та мотиви передачі справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що є підстави для відступлення від висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21, якою, на переконання колегії суддів, започатковано таку правову конструкцію, як «добросовісний іпотекодержатель», що не передбачена нормами законодавства України, фактично необґрунтовано визначено пріоритет захисту прав іпотекодержателя над інститутом «Права власності», а також поставлено під сумнів принцип обов`язковості судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не знаходить підстав для прийняття справи до свого розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя статті 403 ЦПК України).

Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те,

що на розгляд об`єднаної палати може бути передана справа, якщо в аналогічній (подібній) справі в межах одного касаційного суду викладено інший висновок щодо застосування норми права.

Разом із цим, під час перевірки наявності підстав для прийняття Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду цієї справи до свого провадження встановлено, що висновок, від якого пропонує відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, застосував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 20 травня 2025 року у справі № 910/11335/23.

Вказана обставина свідчить про відсутність предмета (об`єкта) для розгляду цієї справи об`єднаною палатою, оскільки розгляд судом справи, в якій відсутній функціонал (компетенційні повноваження) для об`єднаної палати, не відповідатиме критерію суду, встановленому законом.

Додатково Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 12 березня 2026 року передав справу № 910/20182/23 (911/1606/20) на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою визначити підхід до застосування норм права у подібних правовідносинах, серед іншого, щодо значення категорії «добросовісного набувача», передбаченої статтями 387-388 ЦК України, під час вирішення спорів щодо існування та реалізації іпотеки як забезпечувального речового обтяження. При цьому необхідність такої передачі обґрунтував впливом забезпечення єдності судової практики у спорах щодо іпотеки в умовах зміни реєстраційного стану майна, його поділу та подальшого введення у цивільний обіг.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду.

Керуючись статтями 260, 402, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Повернути справу № 522/14800/17 на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький
СуддіА. Ю. Зайцев
В. І. Крат
Д. Д. Луспеник
Є. В. Синельников
І. М. Фаловська
М. Є. Червинська