справа № 756/3761/25 головуючий у суді І інстанції Шролик І.С.
провадження № 22-ц/824/7654/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року, про повернення заяви про забезпечення доказі, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Затишна оселя», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович, ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», треті особи: ТОВ «Управляюча компанія «Затишна оселя», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності.

31 грудня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення доказів по справі шляхом їх огляду за місцезнаходженням групи нежитлових приміщень №74, 75, які розташовані за адресою; АДРЕСА_1 , а також призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити ТОВ «Українська експертна компанія».

До заяви долучено клопотання про відстрочення сплати судового збору на підставі п.п г, п. 2, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» оскільки розмір судового збору перевищує 5% його річного доходу за попередній рік.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року заяву про забезпечення доказів повернуто заявнику.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 25 січня 2026 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення доказів задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що місцевий суд безпідставно не відстрочив йому сплату судового збору на підставі п. п г, п. 2, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» оскільки розмір судового збору перевищує 5% річного доходу ОСОБА_1 за попередній рік. Суд не звернув увагу, що з метою забезпечення виконання вимог виконавчих документів на ОСОБА_1 накладено арешт на все його майно та кошти, що підтверджує, що його майновий стан свідчить про необхідність надання відстрочення сплати судового збору у зв`язку з тяжким майновим станом до ухвалення судового рішення у справі. Будь-яка особа, маючи рухоме та нерухоме майно, за рахунок якого може отримувати доходи та маючи виконавче провадження - не може розпоряджатися таким доходом.

Звернув увагу, у справі №756/11104/24 Київський апеляційний суд за аналогічних доказів відповідача відстрочив йому сплату судового збору.

Більш того, наразі в судах перебуває 21 судова справа щодо порушення прав співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 і співвласникам необхідно розуміти підходи судів до розгляду їх клопотань.

Додатково просив витребувати з Оболонського районного суду м. Києва всі матеріали справи №756/3761/25 для встановлення усіх процесуальних порушень судом першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 березня 2026 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року, про повернення заяви про забезпечення доказі, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Затишна оселя», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович, ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги направлено за адресою реєстрації позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однак рекомендовані поштові повідомлення повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

24 березня 2026 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення, у яких підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та просив її задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2026 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До додаткових пояснень третьої особи ОСОБА_4 долучено клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, однак ураховуючи, що розгляд справи за апеляційною скаргою призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, таке клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього доходу для сплати судового збору в розмірі 605,60 грн за подання заяви про забезпечення доказів не підтвердилися, що є підставою для її повернення на підставі ч. 4 ст. 117 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Статтею 117 ЦПК України встановлені вимоги до заяви про забезпечення доказів. Зокрема, згідно із частиною 3 ст.117 ЦПК України за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору додається до заяви.

Відповідно до частини 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання заяви становить 605,60 грн.

Відповідно до частини першої, третьої статті 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що суд може своєю ухвалою за клопотанням особи відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік.

За висновками Великої палати Верховного суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №9901/67/20 конструкція ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» дає підстави для висновку, що зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин. Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Сталим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаних цілей є довідки / відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами).

Так, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі №215/7312/20 зазначено, що, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд ураховує майновий стан сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

До клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів ОСОБА_1 долучив відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02 листопада 2025 року, згідно з якими за період з вересня 2022 року по грудень 2024 року ОСОБА_1 у липні 2023 року отримав дохід від АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 08 грн 50 коп.; відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02 листопада 2025 року, згідно з якими за період з січня 2024 року по грудень 2024 року ОСОБА_1 доходів не отримував; довідку Міжнародного благодійного фонду Святої Марії від 06 липня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 безоплатно працює волонтером у благодійній організації Міжнародного благодійного фонду Святої Марії з 01 вересня 2022 року; копії постанов державного виконавця від 22 вересня 2025 року про арешт коштів боржника та від 23 вересня 2025 року про арешт майна боржника.

Витребовуючи в порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України від ДПС України інформацію про доходи ОСОБА_1 за січень-листопад 2025 року з метою визначення доходу заявника місцевий суд залишив поза увагою, що заявник не одержував доходів за попередній календарний рік ( на час подання заяви про забезпечення доказів таким роком є 2024 рік), що відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно при вирішенні клопотання заявника врахуванню підлягали відомості про його доходи за січень-грудень 2024 року, а не за 2025 рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору та, відповідно, повернув його заяву про забезпечення доказів як таку, до якої не долучено доказів сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції про повернення заяви не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, оскільки оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, а у апеляційного суду відсутні повноваження для розгляду заяви про забезпечення доказів по суті, відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

При відкритті апеляційного провадження апелянту відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу апелянтом подано у січня 2026 року, відповідно при вирішенні клопотання заявника про відстрочення судового збору врахуванню підлягали відомості про його доходи за січень-грудень 2025 року. Наявна в матеріалах справи інформація з довідок ДПС України свідчить, що сукупний дохід ОСОБА_1 за 2025 рік становив 142 279,65 грн. Відповідно, 5% від такого доходу становить 7 113,98 грн, що є більше ніж судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 665,60 грн.

Отже, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений за ставками встановленими Законом України «Про судовий збір» за подання до апеляційного суду апеляційної скарги на ухвалу у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до п. в), ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року у справі №910/4631/22.

Ураховуючи, що Київський апеляційний суд ухвалив постанову за наслідками розгляду процесуальних питань, які виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції, а не рішення по суті позовних вимог, він не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл судових витрат на даному етапі.

Керуючись ст. ст. 133, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять гривень) 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова