справа № 362/1728/26
провадження № 2/362/3461/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.26 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Учасники справи, які взяли участь у судовому розгляді по суті:

позивачка ОСОБА_1 ;

представник позивачки адвокат Заверуха Р.В.

Суд установив:

Суть і підстави позову. Процедура

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Васильіквської міської (дадалі також відповідач), у якому просила встановити факт проживання її покійного чоловіка ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із спадкодавцем, своїм батьком ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 ; його батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не відкривалась, так як спадщину фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3 , який зареєстрований та проживав з нею за однією адресою, а саме в будинку АДРЕСА_1 по день смерті. В період з 2012 року по 07 серпня 2013 року її покійний чоловік ОСОБА_2 проживав разоим зі своїм батьком ОСОБА_3 , який через престарілий вік та хронічні хвороби потребував стороннього догляду та утримував будинок, сплачував рахунки та комунальні послуги, світло та газ.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, після чого відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 . Оскільки на день смерті ОСОБА_3 його син, чоловік позивачки, проживав разом з ним, він вважав, що спадкоємець який проживає з спадкодавцем на час відкритт спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявить про відмову від неї. Лише через те, її чоловік відповідну заяву до нотаріуса не подавав та спадкова справа не була заведена. Після смерті чоловіка, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Разом із тим, 15 грудня 2025 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саламатіна О.П. відмовила позивачу у вчинені нотаріальної дії мотивуючи таке рішення пропуском її покійним чоловіком строку для прийняття спадщини після померлого батька. Підставою відмови зазаначено, що ОСОБА_2 був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 , однак нотаріусом не було прийнято до уваги, той факт що з 2012 року по час відкриття спадщини її чоловік проживав разом з його батьком. Позивачка звернулась із даним позовом до суду з метою встановити факт проживання її покійного чоловіка ОСОБА_2 з 2012 року по 07 серпня 2013 року із спадкодацем, його батьком, ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у будинку АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Також суд допитав її в якості свідка, де вона надала суду показання відповівдно до яких, ОСОБА_3 був батьком її чоловіка, а її свекром, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 - мати чоловіка, її сверкруха, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 2011 року вона проживала з батьком чоловіка (її свекром) та чоловіком в будинку АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_5 надав суду показання, відповідно до яких, він проживає в АДРЕСА_3 , з 1971 року, а позивачка ОСОБА_1 є його сусудкою, бо АДРЕСА_3 є паралельними, вони з позивачкою межують городами. ОСОБА_2 був його сусідом до моменту смерті, а ОСОБА_3 також був сусідом та свекром позивачки. У нього (свідка) добросусідські відносини з позивачкою. ОСОБА_4 померла приблизно в 2010 році, а після її смерті до ОСОБА_6 переїхали жити його син ОСОБА_2 з дружиною та жили з ним до його смерті, а помер ОСОБА_3 приблизно в 2012 році, але точно не памятає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала показання, що вона проживає по АДРЕСА_3 та ОСОБА_1 - це її сусідка, а ОСОБА_2 , покійний чоловік позивачки, також був її сусідом, та сином - ОСОБА_3 . Після смерті дружини ОСОБА_6 , їх син ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною, позивачкою по справі, переїхали жити до батька в будинок АДРЕСА_1 , де проживали з ним до смерті.

Представник відповідача до суду не прибув, направив заяву про визнання позову, просив проводити розгляд справи в його відсутність.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 03 квітня 2026 року.

Встановлені судом фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 липня 2010 серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20 серпня 2013 року, серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 був сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 жовтня 1959 року, серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 червня 2025 року, серія НОМЕР_4 .

Позивачка була дружиною останнього, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 18 травня 1985 року, серія НОМЕР_5 .

Відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з число кімнат від 1 до 5 включно від 30 грудня 1957 року, посвідченого нотаріусом Васильківської нотконтори Пиндиком М.М. 08 квітня 1958 року та зареєстроване у Фастівському МБТІ 30 грудня 1960 року в книзі 10, рядок 2070 - ОСОБА_3 належало домоволодіння АДРЕСА_1 , що також підтверджується актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10 березня 1960 року.

Архівною довідкою від 09 вересня 2025 року виданою Комунальним підприємством Київської обласної ради «Київське обласне БТІ» повідомляється, що за адресою: АДРЕСА_4 ) на праві приватної власності на нерухоме майно зареєстровано житловий будинок за ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження житлового будинку депутатом Васильківської міської ради ОСОБА_8 за адресою: будинок АДРЕСА_1 встановлено, що протягом 2012 2013 років ОСОБА_3 , будучи престарілою людиною потребував сторонього догляду, у звязку з чим, в 2012 на початку 2013 років до нього переїхав син ОСОБА_2 , який проживав разом із своїм батьком ОСОБА_3 за вказаною адресою на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікувався та доглядав його.

Дані обставни також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки.

Після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка.

15 грудня 2025 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно через відсутність документів, які підтверджують право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , а також пропущеням останнім строку, встановленого чинним законодавством для прийняття спадщини. Також нотаріусом зазначено, що він не вважається таким, що прийняв спадщину автоматично, оскільки постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Нормативно-правове регулювання та мотиви суду

Суд вивчив наявні в справі докази та проаналізував вищезазначені факти, приймає до уваги, що позивачка позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на часм відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина перша-третя).

Отже, законодавець у даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Як випливає з пункту 3.20 пункту 3 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Матеріалами справи та показами свідків, допитаними у судовому засіданні, підтверджено, що ОСОБА_2 фактично проживав із своїм батьком з 2012 року по день смерті останнього.

Метою встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна позивачем, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не встановив.

Таким чином, позов належить задовольнити.

Керуючись статтями 264-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити позов.

2. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із спадкодавцем, своїм батьком ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя О.В. Попович