Провадження № 2/127/3474/26
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

13 квітня 2026 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування шкоди.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Так, у порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Слід звернути увагу заявника, що позовні вимоги поділяються на вимоги майнового та немайнового характеру.

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Водночас, під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», станом на 01 січня 2026 року ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1331,20 грн) не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (16640 грн).

Оскільки позовна заява містить вимоги майнового характеру (стягнення коштів за договором позики, стягнення матеріальної та моральної шкоди), тому вона підлягає оплаті судовим збором відповідно до вищевказаної норми.

Натомість, як слідує з матеріалів позовної заяви, у порушення вимог п.3 .ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивач, вказуючи ціну позову без зазначення обґрунтованого розрахунку суми, що стягується, не додав до позовної заяви документу на підтвердження сплати ним судового збору у встановленому законом розмірі відповідно до розміру заявлених позовних вимог.

Звертаючись з цією позовною заявою до суду, позивачем без зазначення підстав для звільнення його від сплати судового збору надано ксерокопію посвідчення сер. А № 048308 від 07 травня 2025 року, яким посвідчується його статус особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Відповідно до п. 9, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, а також учасники бойових дій та постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Водночас, статус, права, пільги ветеранів війни встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема для осіб з інвалідністю внаслідок війни визначені статтею 13 цього закону.

Крім того, відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Системний аналіз положень вказаного закону свідчить про те, що сама по собі наявність статусу особи з інвалідністю внаслідок війни не передбачає звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Перевіряючи наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви у цій справі, суд встановив, що спірні правовідносини виникли із правочину позики, а саме щодо належного виконання однією із сторін (позичальником) договірного зобов`язання з повернення коштів.

Отже, дана позовна заява не стосується питань соціального захисту позивача як ветерана війни (особи з інвалідністю внаслідок війни), про які йдеться у статтях 13, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому відсутні підстав для звільнення від сплати судового збору. Із поданих матеріалів не убачається також інших підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за цим позовом відповідно до положень Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що вирішення спору не стосується порушення прав позивача на соціальний захист як ветерана війни, тому він не звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір має бути сплачений ним на загальних підставах.

Позивачу слід сплатити судовий збір за подання до суду позовної заяви з вимогами майнового характеру в частині вимог про стягнення коштів за договором позики у розмірі визначеному законом, а саме 1% ціни позову, що становить 6506,88 грн та надати відповідний підтверджуючий документ щодо цього.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні:

отримувач коштів: ГУК у Вінн.обл./м.Вінниця/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0002856.

При цьому, слід звернути увагу позивача, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

Крім того, відповідно до п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ст. ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. За змістом ст. 83 ЦПК України, докази додаються разом з поданням до суду позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як убачається зі змісту позовної заяви з посиланням на положення ст. 202, 625, 1046 ЦК України позивач вказує на обставини невиконання відповідачем умов договору позики, укладеного між сторонами у формі розписки, та не повернення ним у встановлений договором строк грошових коштів на суму, визначену в еквіваленті до долара США, в загальному розмірі 650688 грн. Вказану суму просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути матеріальну та моральну шкоду в розмірі 5% за кожний місяць прострочення виконання зобов`язання.

Разом з тим, за вимогами про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди позовна заява не містить зазначено жодних обґрунтувань в цій частині. Зокрема, позивачем не зазначено фактичних обставин заподіяння майнової шкоди та моральної шкоди, у чому саме ця шкода полягає за кожним її видом та у якому розмірі. У порушенням вимог п.3 ч. 1 ст. 175 ЦПК України до позовної заяви в цій частині взагалі не надано обґрунтованого розрахунку відповідних сум завданої шкоди, а також не зазначено підстав її нарахування у спосіб, вказаний позивачем.

Також, вказуючи на положення ст. 190, 435-1 КК України, позивачем не зазначено обставин та доказів щодо притягнення відповідача у встановленому законом порядку як винної особи до кримінальної відповідальності за цими складами кримінального правопорушення та відповідно доведеності факту завдання цими злочинами шкоди позивачу.

Слід звернути увагу позивача на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Тобто, така шкода нерозривно пов`язана та походить від особистих немайнових прав осіб і може мати компенсаційний вираз в грошовому еквіваленті, однак за своєю правовою природою (ст. 22 ЦК України) є відмінною від майнової шкоди, пов`язаної із зменшенням розміру речового права особи (тобто майнового стану) внаслідок пошкодження, знищення майна або неодержання доходів (збитки, упущена вигода, ст. 22 ЦК України). На відмінність моральної (немайнової) шкоди від майнової шкоди по джерелу походження вказує також положення ч. 4 ст. 23 ЦК України, відповідно до якого вона відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права в частині вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, позивачу необхідно вказати обставини із зазначенням по ним доказами у чому саме полягає матеріальна та моральна шкода та який їх розмір, надати суду відповідний обґрунтований розрахунок сум заподіяної шкоди зазначивши підстави нарахування (з відображенням як загальної суми за кожним видом шкоди та і її складові), вказати відповідну ціну позову з урахування вимог про стягнення шкоди та сплатити судовий збір.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнена коштів та відшкодування шкоди - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Суддя: