Справа № 490/5479/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого суддіГуденко О.А., при секретарі Могила Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомТОВ БКП "ГРАНД ПАРК" до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу № 43 купівлі-продажу майнових прав та скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору №58 купівлі-продажу майнових прав, визнання недійсним Акту приймання-передачі та скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

Ухвалою суду від 05.07.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання .

26.11.2024 року на адресу суду від ОСОБА_1 , надійшов відзив на позовну заяву , в якому він зазначив , що позовні вимоги не визнає в повному обсязі.Дії позивача вважає недобросовісними, які суперечать нормам та принципам договірного права. Просить суд відмовити у позові.

Представник позивача адвокат Когін А.В. в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 16.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2025 року.

В судові засідання, призначені на 24.02.2025 та 21.04.2025, сторона позивача не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання чи про розгляд справи за їх відсутність на адресу суду не надходило.

Судове засідання відкладено на 15.05.2025 року.

15.05.2025 адвокат позивача Когін А.В. направив через систему "Електронний суд" клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи за позовом ТОВ БКП "ГрандПарк" до ОСОБА_1 про розірвання договору № 43 купівлі-продажу майнових прав, визнання недійсним акту приймання передачі та скасування державної реєстрації, Довідку с ГУ ДПС в Миколаївської області та виписки по рахункам.

В судове засідання сторона відповідача не з`явилася, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14.08.2025 року.

В судові засідання, призначені на 06.10.2025, 14.11.2025 та 25.12.2025, сторона позивача не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання чи про розгляд справи за їх відсутність на адресу суду не надходило.

23.02.2026 адвокат позивача Когін А.В. направив через систему "Електронний суд" клопотання, в якому просив судове засідання призначено на 23 лютого 2026 року відкласти у зв`язку з хворобою представника позивача на підставі ст. 182 ЦПК України.

Не зважаючи на те, що жодних доказів поважності причин представником позивача не надано, суд відклав судове засідання на 13.04.2026, про що повідомлено сторони завчасно та належним чином.

Представники позивача були належним чином завчасно повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчить реєстр підтверджень про отримання документів з «Електронного суду». Представник позивача у судове засідання, призначене на 13.03.2026 року повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань жодних не надходило.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.

У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц, від 18 січня 2022 року у справі № 369/3184/19).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Залишення позову без розгляду належить до дискреційних повноважень суду, застосування яких залежить від обставин кожної конкретної справи та поведінки учасників справи, з урахуванням вимог добросовісності та заборони зловживання процесуальними правами.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 10 січня 2024 року у справі № 456/1278/20 повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причини такої неявки.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у змісті постанов від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20, від 16 серпня 2022 року у справі № 128/2557/19, від 31 травня 2023 року у справі № 693/1116/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 686/15042/20, від 03 квітня 2025 року у справі № 203/4777/20.

У постанові від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц Верховний суд виснував: «Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони, а тому саме позивач має продемонструвати свій процесуальний інтерес у як найшвидшому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі».

Відтак норми частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять заяви про розгляд справи по суті за відсутності позивача та його представника.

Отже, враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді, підготовче провадження у справі закрито 16.01.2025 року, про що достовірно відомо стороні позивача, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі з метою узгодження позиції сторони позивача щодо поданих доказів, представник позивача була належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду справи, проте в судові засідання 23.02.2026 року та 13.04.2026 року повторно ( а загалом 5 разів поспіль) позивач та його представник не з`явилися, заяви про розгляд справи за відсутності позивача та його представника не подали.

Суд зауважує, що право суду залишити позовну заяву без розгляду виникає за наявності дворазового належного повідомлення сторони позивача або його представника про час та місце розгляду справи, двократної, послідовної неявки безпосередньо в судове засідання та відсутності заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Крім того, суд зауважує, що згідно з вимогами ЦПК України, суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача або його представника і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача або його представника про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ними заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Аналогічні висновки неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц (провадження № 61-20094св18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц (провадження № 61-20094св18), від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц (провадження № 61-31053св18), від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13 (провадження № 61-36375св18), від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц (провадження № 61-2630св19), від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15 (провадження № 61-31861св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц (провадження № 61-27370св18), від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц (провадження № 61-7473св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц (провадження № 61-20847св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18 (провадження № 61-3617св19), від 16 березня 2026 року у справі № 308/10639/24.

Відтак, з огляду на те, що представники позивача, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, повторно не з`явилися у судове засідання, не надавши суду жодних доказів на підтвердження поважності причини їх неявки, а також, врахувавши, що позивач та його представник не скористалися правом подати заяву про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку суду про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України встановлено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат Когін А.В. та безпосередньо представник ТОВ БКП "Гранд Парк" були належним чином повідомлені через систему «Електроний суд» 08.03.2026 року , тобто, виходячи з частини 5 статті 130 ЦПК України встановлено, що сторона позивача була повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 грудня 2019 року у справі № 295/9009/17.

Разом з тим, ініціювавши судовий розгляд справи, сторона позивача насамперед повинна активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Судом враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії" ("Ruiz Torija v. Spain", серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява № 63566/00, § 23)).

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права звернутися до суду повторно.

Керуючись ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257, ст.ст. 258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ТОВ БКП "ГРАНД ПАРК" до ОСОБА_1 про розірвання договору № 43 купівлі-продажу майнових прав та скасування державної реєстрації права власності - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя О.А.Гуденко