Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
755/2846/26: Окремі процесуальні питання; Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).
Надіслано судом: 02.04.2026. Зареєстровано: 04.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 06.04.2026.
Номер судового провадження: 4-с/755/26/26
Справа №:755/2846/26
Провадження №: 4-с/755/26/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Лазоришин А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», -

у с т а н о в и в :

12.02.2026 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», у якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) накладений згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони №35517278 від 05.12.2012 р. (реєстраційні номера обтяження 22797622 та 13340776).

Вимоги скарги мотивовано тим, що Коломийським відділом державної виконавчої служби здійснювалось виконавче провадження №35517278 відкрите на підставі виконавчого листа №2604/20606/12, виданого 05.10.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ Укрсоцбанк 280 971,62 заборгованості по договору кредиту, 3209,72 грн. третейського збору та 214,60 грн. судового збору, всього 284 395,94 грн. боргу. Дане виконавче провадження завершено 09.12.2013 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 09.12.2013р.) у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника, виконавчий лист повернутий стягувачу. З часу повернення виконавчого документа стягувачу минув, встановлений ст. 22 Закону річний строк подання виконавчого документу до виконання із врахуванням переривання цього строку поданням виконавчого документа до Коломийського ДВС. У ході зазначеного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони №35517278 від 05.12.2012р. (реєстраційний номер обтяження 22797622 та 13340776). На даний час відповідно до листа № 25.7-14/3976 від 14.01.2026 року наданого суб`єктом оскарження на запит адвоката виконавче провадження боржником у якому є ОСОБА_1 завершено. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження незавершених виконавчих проваджень, у яких ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виступає боржником не існує. Інформація щодо ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників станом на 12.02.2026р. відсутня. Крім того, підставою для стягнення коштів у виконавчому провадженні була наявність заборгованості за кредитним договором №005-34.2/356 від 02.03.2007 року, укладеним між ПАРТ Укрсоцбанк та ОСОБА_2 . Відповідно до довідки № 08.206-297/96-11844 від 03.07.2015, виданої Коломийським відділенням ПАТ Укрсоцбанк заборгованість по даному договору відсутня. Згідно довідки №55592-33.4 від 17.12.2025 року, виданої Івано-Франківським відділенням № 4 АТ Сенс Банк підтверджується відсутність заборгованості за вказаним договором. Одночасно, зазначеною довідкою підтверджується правонаступництво АТ Сенс Банк щодо ПАТ Укрсоцбанк. За таких обставин відпали підстави для продовження чинності заходів щодо арешту майна ОСОБА_1 . Адвокатом в інтересах скаржника було спрямовано до Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області заяву від 02.02.2026р. про зняття арешту та заборони на відчуження майна ОСОБА_3 . Проте, листом № 25.7-14/11709 від 04.02.2026р. повідомлено про те, що на підставі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, зокрема, є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Завершення виконавчих проваджень на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону не передбачає зняття арешту з майна боржника. Крім того, вказано, що виконавче провадження передане до архіву. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається

своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13.07.1979, в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. В період з 1999 року по червень 2016 року був чинним Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV. Станом на теперішній час спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Пунктом 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017р. визначено, що строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки, а Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом № 2274/5 від 25.12.2008, - що строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів становить три роки, що дає підстави вважати, що матеріали виконавчого провадження, які завершено у 2013 році, знищено на даний час. Згідно статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону: повернення виконавчого документа стягувану - згідно із статтею 47 цього Закону: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Таким чином станом на час завершення виконавчого провадження №35517278 виконавча дія, що полягала у обмеженні права користування майном щодо заявника мала припинитись. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) констатовано, що аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Верховний Суд також звертає увагу, що особа, який був боржником у виконавчому провадженні, позбавлений іншого способу захисту свого права на мирне володіння майном, аніж оскарження дій виконавця щодо незняття арешту із належного йому майна. При цьому Верховний Суд виходить із того, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61 4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Отже, за наведених вище обставин бездіяльність Коломийського ВДВС щодо не зняття арештів з майна заявника є неправомірною. На запит до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було одержано лист №6 від 05.02.2026р. про те, що виготовити копію рішення справі №130/12 немає можливості, оскільки усі третейські справи за 2012 рік були знищені із спливом 10 річного строку зберігання.

Ухвалою суду від 27.02.2026 року відкрите провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 та призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні.

06.03.2026 року до суду надійшли письмі заперечення суб`єкта оскарження на скаргу ОСОБА_1 , у яких представник просить відмовити у задоволенні скарги посилаючись на те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №35517278, відкрите на підставі виконавчого листа №2604/20606/12, виданого 05.10.2012 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 280 971,62 грн заборгованості по договору кредиту, 3209,72 грн третейського збору та 214,60 грн судового збору, всього 284 395,94 грн боргу. 09.12.2013 вказане вище виконавче провадження завершене на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), чинного на час завершення провадження, та передане до архіву. Законом не передбачено зняття арешту з майна боржника при завершенні виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини 1

статті 47 Закону. Так, частиною четвертою статті 59 Закону передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного

підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Оскільки у вказаному вище виконавчому провадженні на 04.02.2026 відсутні відомості про оплату ОСОБА_1 боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 немає. 09.12.2013 вказане вище виконавче провадження завершене на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону, чинного на час завершення провадження, та передане до архіву. Згідно пункту 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Згідно пункту 1 розділу ХІ Правил передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Відділ не може надати копії матеріалів вказаного вище виконавчого провадження, оскільки вказане виконавче провадження знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання.

31.03.2026 року до суду надійшла заява представника скаржника про розгляд справи без участі скаржника та його представника, вимоги скарги представник підтримає в повному обсязі.

Представники суб`єкта оскарження та стягувача в судове засідання не з`явились, у змісті письмових заперечень суб`єкта оскарження міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як убачається з даних ЄДРСР, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.10.2012 року у справі №2604/20606/12 виданий виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 квітня 2012 року по справі №299/12 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 280971,62 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 3209,72 грн., стягнення судового збору відповідно до ст. 88 ЦПКУ у розмірі 214,60 грн. та судового збору у розмірі 214,60 грн., всього 284395,94 грн. підлягає стягненню та про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 57059,33 та сплаченого третейського збору у розмірі 570,59 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.11.2025 року:

- 05.12.2012 року проведено державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 35517278 виданої 05.12.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Юрчук М.М. (номер запису про обтяження 22797622);

- 05.12.2012 року зареєстровано тип обтяження арешт нерухомого майна ОСОБА_1 за реєстраційним номером обтяження 13340776 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 35517278 виданої 05.12.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Юрчук М.М.

За змістом листа Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області від 14.01.2026 року, згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №35517278, відкрите на підставі виконавчого листа №2604/20606/12, виданого 05.10.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 280971,62 грн заборгованості по договору кредиту, 3209,72 грн. третейського збору та 214,60 грн. судового збору, всього 284395,94 грн. боргу. 09.12.2013 року вказане виконавче провадження завершене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на час завершення провадження, та передане до архіву. Вказане виконавче провадження знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання, тому надати копії запитуваних постанов неможливо. Згідно даних АСВП виконавче провадження №25517278, у якому боржником був би ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 на виконанні у відділі не перебувало. Станом на 14.01.2026 на виконанні у відділі немає відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 .

За змістом листа Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області від 04.02.2026 року, згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №35517278, відкрите на підставі виконавчого листа №2604/20606/12, виданого 05.10.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 280971,62 грн заборгованості по договору кредиту, 3209,72 грн. третейського збору та 214,60 грн. судового збору, всього 284395,94 грн. боргу. 09.12.2013 року вказане виконавче провадження завершене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на час завершення провадження, та передане до архіву. Згідно ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону підставами для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Завершення виконавчих проваджень на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону не передбачає зняття арешту з майна боржника. Станом на 04.02.2026 відсутні відомості про оплату ОСОБА_1 боргу, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Згідно довідки №55592-33.4 від 17.12.2025 року, довідка видана ОСОБА_2 про те, що АТ «»Сенс Банк» по договору кредиту №005-34.2/356 від 02.03.2007 р. претензій не має у зв`язку з анулюванням (прощенням) заборгованості.

За змістом листа Коломийського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 03.07.2015 року, заборгованість по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №005-34.2/356 від 02.03.2007 р. перед ПАТ «Укрсоцбанк» - відсутня.

Судом також встановлено, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження, а також інформація про скаржника відсутня в Єдиному реєстрі боржників.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Частина 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року визначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року: 1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз наведених норм законодавства, яке було чинним на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, свідчить про те, що у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, державним виконавцем не здійснюється зняття арешту з майна боржника, яке було застосоване в межах відкритого виконавчого провадження.

За таких обставин, державний виконавець ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції повертаючи виконавчий лист стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, без знання арешту з майна боржника діяв правомірно.

За змістом положень ст.ст. 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року , виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Ураховуючи зазначене, стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання до 09.14.2014 року.

Разом з цим, із даних АСВП встановлено, що стосовно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження, отже строк пред`явлення виконавчого листа до повторного виконання стягувачем пропущений, будь-яких даних про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1, 2 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

За встановлених судом обставин, державний виконавець приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу діяв правомірно не знявши арешт при поверненні виконавчого документу стягувачу.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника.

Так, згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Жодної з підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна виконавцем у даній справі не встановлено.

Вказаний перелік не містить підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна божника за обставин встановлених у цій справі.

Поряд із цим, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Питання правомірності бездіяльності суб`єкта оскарження, порушеного стороною виконавчого провадження віднесено до регулювання розділом VII ЦПК України яким передбачено прийняття рішення зобов`язального характеру в разі обґрунтованості скарги (неправомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності), а зміст приписів ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у випадках не віднесених до підстав, обумовлених ч. 4 ст. 59 цього Закону - арешт знімається за рішенням суду.

До таких випадків, коли арешт знімається за рішенням суду можна віднести обставини за яких виконавче провадження відсутнє (завершене, знищене тощо), стягувач майнових претензій не має, а арешт майна боржника безпідставно триває довгий час.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Поряд із цим, наявність на теперішній час арешту майна боржника жодним чином не співвідноситься з метою застосування такого обтяження, визначеного наведеною нормою Закону України «Про виконавче провадження» та подальше збереження арешту майна боржника не спрямоване на забезпечення виконання рішення суду, що є основною метою арешту у виконавчому провадженні, і відтак такий арешт лише безпідставно впливає на обсяг прав скаржника, як власника арештованого майна, ураховуючи наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з цим, судом встановлено, що стосовно скаржника відсутні відкриті виконавчі провадження, в яких він є боржником, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, виконавче провадження знищене, стягувач не має майнових претензій до боржника, а арешт триває довгий час.

За таких обставин вбачається порушення прав боржника, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням майна у вигляді арешту, за рахунок якого в зв`язку із наведеними обставинами не може бути забезпечене реальне виконання рішення суду за відсутності виконавчого провадження, спливу строків для пред`явлення виконавчого листа та відсутності майнових претензій стягувача до боржника.

Установивши порушення прав скаржника, як власника майна, суд має відновити такі права керуючись положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт оскарження не має законодавчих повноважень здійснювати зняття арешту у відсутньому/знищеному виконавчому провадженні, яке завершене поверненням виконавчого листа стягувачеві, відтак суд не може зобов`язувати особу вчинити дії, які суперечать закону.

Вказане ще раз підтверджує, що у таких випадках арешт знімається саме рішенням суду.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, шляхом зняття арешту судом, який був накладений постановою державного виконавця при здійсненні виконання судового рішення, і скаржник у такому випадку має право звернутись до будь-якого державного реєстратора для здійснення фактичного зняття арешту за відповідною ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 259-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач: Акціонерне товариство «Сенс Банк» задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №35517278 виданої 05.12.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Юрчук М.М. (номер запису про обтяження 22797622; реєстраційний номер обтяження 13340776; дата державної реєстрації 05.12.2012).

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 31.03.2026 року.

Суддя

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...