Дата документу 15.04.2026
Справа № 336/2255/26
Провадження № 2/334/2881/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2026 року місто Запоріжжя

Суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Добрєв М.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2026 року, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя.

В обґрунтування направлення справи судом зазначено, що з відповіді № 2454507 від 13.03.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідачка у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вказана адреса підсудна Дніпровському районному суду міста Запоріжжя.

09.04.2026 справа надійшла до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2026 визначено для розгляду справи головуючого суддю Добрєва М.В.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що справа була помилково направлена за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однією із умов реалізації права особи на звернення до суду із заявою є дотримання вимог підсудності.

Відповідно до норми ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позивач, визначаючи підсудність позовної заяви Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, посилається на те, що адресою відповідача є: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно відповіді від 13.03.2026 року за № 2454507 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що адреса реєстрації місця проживання відповідача : АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Предметом вищевказаної цивільної справи є розірвання шлюбу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

15.04.2026 року суддею Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Добрєвим М.В. зроблено запит щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери згідно якого отримано відповідь № 2605668 від 15.04.2026 року в якій зазначено, що фактична адреса проживання АДРЕСА_3 , що відноситься до території Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи положення ст. 28 ЦПК України, дана справа належить до юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених ЦПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

У рішенні ЄСПЛ "Сокуренко і Стригун проти України" суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні раніше згадуваної справи "Занд проти Австрії", зазначено, що термін "судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

За таких обставин, при вирішенні питання про відкриття провадження по справі суд керуючись вимогами закону, вважає за доцільне повернути матеріали позовної заяви до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, як помилково направлені.

Ураховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, з метою розгляду справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, суд приходить до висновку про необхідність повернути матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Керуючись статтями 27, 28, 31, 32, 187, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, як помилково направлену.

Ухвала суду відповідно до ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Добрєв М. В.