Справа № 467/1267/23
Провадження № 2-др/486/4/2026
08 квітня 2026 року м.Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,
представника позивача Загороднього С.С. (в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, в якому просив суд визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .
24.03.2026 року у даній справі було ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Визнано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .
Позивач, відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце його проведення були повідомлені належним чином.
Представник позивача- адвокат Загородній С.С. у судовому засіданні підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення, просив її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у справі, суд дійшов наступних висновків.
Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені ст. 270 ЦПК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу.
Під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про стягнення судового збору.
Так, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 4443,75 грн, що підтверджується квитанцією №@2PL262351 про сплату судового збору від 13.10.2023 року.
Визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті є передбаченою ч. 1 ст. 142 ЦПК України підставою для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та покладення іншої частини таких судових витрат на відповідача.
Враховуючи те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому з неї на користь позивача підлягає стягненню 2221,87 грн. судового збору.
У зв`язку з вище викладеним, заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Загороднього С.С. в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 4443,75 грн, підлягає частковому задоволенню.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
У постанові від 31.07.2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у ч. 8 ст. 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у ч. 8 ст. 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 року у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20).
З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні ч. 8 ст. 141 та ч. 1 ст. 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Протилежне тлумачення розуміння ч. 8 ст.141 та ч. 1 ст. 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.
Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24.
Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі №910/216/23.
Суд констатує, що при зверненні до суду з позовом позивач ОСОБА_1 , на виконання вимог ст. 175 ЦПК України зазначав, що у зв`язку із розглядом справи очікує нести судові витрати у вигляді судового збору, інші судові витрати нести не планує.
24.03.2026 року у судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Загороднім С.С. не було заявлено про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів після ухвалення рішення суду.
Відтак, заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Загороднього С.С. подана з порушенням порядку визначеного ст. 134 та ч. 8 ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 270 ЦПК України, суд
Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) 2221 (дві тисячі двісті двадцять одну) гривню 87 копійок судового збору.
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, відповідно до квитанції №№@2PL262351 про сплату судового збору від 13.10.2023 року, виданої Акціонерним товариством «Приватбанк».
В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя О.О.Волощук