Провадження № 2/742/340/26
Єдиний унікальний № 742/4582/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. Правовідносини сторін.

У вересні 2025 року представник АТ«ПУМБ» Супрун Є.В. (далі - Позивач), через систему «Електронний суд», звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовну заяву мотивує тим, що між АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 01.02.2021 № 101, за яким Позичальнику видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 19441 грн., який пізніше було збільшено.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 07.05.2025 складає 36154.27, з яких:- 19440.71 грн. заборгованість за кредитом;- 16713.56 грн. заборгованість за процентами.

Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати, які становлять 2422,40 грн.

ІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник Позивача у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просить розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Повідомлений належним чином про дату, час ті місце судового засідання.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно ч.1ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Відтак, суд 07.04.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно до ст. 19 ЦПК України вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні врахував ціну позову і складність справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

10.11.2025 від представника відповідача адвоката Денисенка С.В. надійшло клопотання у якому останній просить приєднати до матеріалів справи копії документів про хворобу відповідача та врахувати їх принаймні з метою зменшення розміру процентів за прострочення платежу.

02.03.2026 від представника позивача Донцової Є.О. надійшло клопотання про долучення доказів на виконання ухвали Суду від 20.01.2026 р.

07.04.2026 від представника відповідача адвоката Денисенка С.В. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній вказує наступне. У клопотанні про витребування доказів відповідач уже зазначав, що позовні вимоги необґрунтовані, розрахунок боргу не відповідає умовам, які викладені у підписаних відповідачем документах (а такими є виключно заява від 01.02.2021 та паспорт споживчого кредиту), та здійснений без урахування змісту цих документів. Навіть на ухвалу суду відповідач не надав документів, у яких би ОСОБА_1 своїм підписом засвідчував згоду на зміну умов кредитування (строку кредитування, розміру ліміту, списання банком відсотків та інших платежів), та якими б доводилась до його відома інформація про зміну розміру кредитного ліміту, та інших витребовуваних судом відомостей. Крім того, позивачем не надано відомостей про точний час отримання у кредит коштів, суми, строки користування ними, порядок нарахування відсотків, що унеможливлює здійснення перевірки нарахування відсотків. Тому на даний час заборгованість по відсотках позивачем не доведена і не обґрунтована належним чином. Більш того, заява № 101 від 01,02.2021 та паспорт споживчого кредиту це єдині документи, які підписані ОСОБА_1 .. Однак ці документи не містять жодних умов щодо надання ОСОБА_1 згоди на зміну розміру кредитного ліміту, на самостійне зняття банком за рахунок кредиту коштів на погашення відсотків та вчинення банком інших дій протягом кредитування. У заяві № 101 йдеться про посилання на Публічну пропозицію, розміщену на сайті банку, однак оскільки жодні умови кредитування, у тому числі Публічні пропозиції, відповідачем не підписувались, тому такі пропозиції не можуть бути частиною кредитного договору, що узгоджується з правовим висновком ВП ВС. Більше того, банк надав редакцію Публічної пропозиції, яка діяла в період з 12.08.2020 по 25.10.2020, тобто не була чинна у період відкриття кредитної лінії (що видно із змісту сайту https://about.pumb.ua/support/archive). Позивач свої доводи обґрунтовує виключно даною редакцією Публічної пропозиції, проте вона є неналежним доказом.

З огляду на вказане представник відповідача адвокатом Денисенка С.В. просить відмовити у позові повністю.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

01.02.2021 АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 підписали заяву №101, на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту.

Заявою приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування №101 передбачено наступні умови: клієнт приєднується до договору комплексного банківського обслуговування та погоджується з усіма його умовами, тарифами і правилами, розміщеними на сайті банку, а також на обробку персональних даних і отримання інформаційних повідомлень, зокрема через SMS-банкінг; на ім`я клієнта відкривається поточний рахунок у гривнях та надається кредитна картка з можливістю встановлення кредитного ліміту у розмірі 30 000 грн строком на 12 місяців із автоматичним продовженням, при цьому передбачено пільговий період до 30 числа місяця, а мінімальний платіж визначається умовами банку; стандартна та реальна річна процентна ставка становить 47,88%, а орієнтовна загальна вартість кредиту (включаючи відсотки, комісії та інші платежі) складає 12 577,58 грн для прикладу кредиту 10 000 грн строком на 12 місяців із погашенням рівними частинами; у разі порушення строків погашення заборгованості банк має право нараховувати штраф у розмірі 100 грн, а також 10% від суми простроченої заборгованості у разі прострочення понад 5 днів, при цьому на суму простроченого боргу застосовується підвищена процентна ставка 62% річних; клієнт має право достроково погасити кредит, однак у разі розірвання договору зобов`язаний повністю погасити заборгованість, а банк залишає за собою право змінювати умови договору.

Заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування та паспорт споживчого кредиту підписані Відповідачем власноручним підписом.

Таким чином, Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Згідно із наданим позивачем розрахунком, заборгованість за договором № 101 станом на 07.05.2025 становить 36154.27, з яких: 19440.71 грн. заборгованість за кредитом; 16713.56 грн. заборгованість за процентами.

Позивачем надано довідку про збільшення кредитного ліміту до договору № 101, за яким 01.02.2021 року встановлено кредитний ліміт 30 000 грн, 20.05.2021 збільшено кредитний ліміт до 50 000 грн, 27.02.2022 зменшено кредитний ліміт до 14 441 грн, 03.03.2022 збільшено кредитний ліміт до 19 441 грн.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається. Ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Частиною 1статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

VІ. Висновки суду.

Між АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 01.02.2021 укладено кредитний договір № 101, за яким Позичальнику встановлено кредитний ліміт у розмірі 30 000 грн строком на 12 місяців із автоматичним продовженням.

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідачем не спростовано факт укладення між сторонами кредитного договору № 101, однак заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача звертає увагу на те, що відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 своїм підписом засвідчував згоду на зміну умов кредитування (строку кредитування, розміру ліміту, списання банком відсотків та інших платежів), та якими б доводилась до його відома інформація про зміну розміру кредитного ліміту.

Водночас, заявою приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування № 101 передбачено наступні положення: клієнт приєднується до договору комплексного банківського обслуговування та погоджується з усіма його умовами, тарифами і правилами, розміщеними на сайті банку, а також на обробку персональних даних і отримання інформаційних повідомлень, зокрема через SMS-банкінг; на ім`я клієнта відкривається поточний рахунок у гривнях та надається кредитна картка з можливістю встановлення кредитного ліміту у розмірі 30 000 грн строком на 12 місяців із автоматичним продовженням, при цьому передбачено пільговий період до 30 числа місяця, а мінімальний платіж визначається умовами банку; стандартна та реальна річна процентна ставка становить 47,88%, а орієнтовна загальна вартість кредиту (включаючи відсотки, комісії та інші платежі) складає 12 577,58 грн для прикладу кредиту 10 000 грн строком на 12 місяців із погашенням рівними частинами; у разі порушення строків погашення заборгованості банк має право нараховувати штраф у розмірі 100 грн, а також 10% від суми простроченої заборгованості у разі прострочення понад 5 днів, при цьому на суму простроченого боргу застосовується підвищена процентна ставка 62% річних; клієнт має право достроково погасити кредит, однак у разі розірвання договору зобов`язаний повністю погасити заборгованість, а банк залишає за собою право змінювати умови договору з повідомленням клієнта у встановленому порядку.

Щодо посилання відповідача на те, що заява № 101 від 01,02.2021 та паспорт споживчого кредиту не містять жодних умов щодо надання ОСОБА_1 згоди на зміну розміру кредитного ліміту, на самостійне зняття банком за рахунок кредиту коштів на погашення відсотків та вчинення банком інших дій протягом кредитування, а у заяві № 101 йдеться про посилання на Публічну пропозицію, розміщену на сайті банку, однак оскільки жодні умови кредитування, у тому числі Публічні пропозиції, відповідачем не підписувались, тому такі пропозиції не можуть бути частиною кредитного договору, що узгоджується з правовим висновком ВП ВС.

Отже, з аналізу змісту заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування вбачається, що клієнт, підписуючи її, погодився з усіма умовами обслуговування, у тому числі з правом банку змінювати такі умови в установленому порядку з відповідним повідомленням. Водночас матеріали не містять доказів того, що відповідач висловлював будь-які заперечення чи незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту або іншими умовами кредитування. Навпаки, відповідач продовжував користуватися кредитними коштами після зміни умов, що свідчить про фактичне прийняття таких змін. Саме подальше користування кредитом без заперечень призвело до виникнення та накопичення заборгованості, яка підлягає виконанню на умовах укладеного договору.

Судом встановлено, що відповідачем договір кредитування із Банком укладено шляхом заповнення Заяви - анкети, яка містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, номер його паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону, тощо.

Шляхом особистого ознайомлення та проставлення власноручного цифрового підпису відповідач узгодив положення Публічної пропозиції разом з додатками, Тарифів, Паспорту споживчого кредиту.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами шляхом заповнення відповідачем Заяви - анкети та ознайомлення із Паспортом кредитування. Після підписання Заяви - анкети у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредиту.

Позивачем надано довідку про збільшення кредитного ліміту до договору № 101, за яким 01.02.2021 року встановлено кредитний ліміт 30 000 грн, 20.05.2021 збільшено кредитний ліміт до 50 000 грн, 27.02.2022 зменшено кредитний ліміт до 14 441 грн, 03.03.2022 збільшено кредитний ліміт до 19 441 грн.

Матеріалами справи не доведено, що відповідач звертався до кредитора із запереченнями щодо збільшення чи зменшення кредитного ліміту, натомість після таких змін продовжував користуватися коштами Банку, чим вчинив конклюдентні дії, спрямовані на погодження умов кредитного договору. З огляду на це суд зазначає, що фактична поведінка сторін свідчить про наявність правовідносин, які відповідають ознакам договору, укладеного шляхом вчинення конклюдентних дій, тобто дій, що виражають волю особи до настання правових наслідків без прямого письмового чи усного погодження кожної окремої умови. Такі дії є активною формою волевиявлення та свідчать про усвідомлене прийняття умов договору, а відтак особа не може заперечувати правові наслідки власної поведінки. Отже, подальше користування відповідачем кредитними коштами після зміни умов кредитування підтверджує його волю на продовження дії договору та прийняття відповідних змін, що у сукупності призвело до виникнення заборгованості.

Згідно із наданим позивачем розрахунком, заборгованість за договором № 101 станом на 07.05.2025 становить 36154.27, з яких: 19440.71 грн. заборгованість за кредитом; 16713.56 грн. заборгованість за процентами.

Представник відповідача адвокат Денисенко С.В. звертає увагу на те, що розрахунок боргу не відповідає умовам, які викладені у підписаних відповідачем документах (а такими є виключно заява від 01.02.2021 та паспорт споживчого кредиту), та здійснений без урахування змісту цих документів, водночас власного розрахунку до суду не надає.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків, відповідно до укладеного правочину.

З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками.

VІ. Розподіл судових витрат.

Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 509, 526, 530, 612, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 101 від 01.02.2021 заборгованість у сумі 36154.27 (тридцять шість тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 27 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 13.04.2026

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК