печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Зінченко І.І.,

розглянувши заяву представника заявників - адвоката Міліруда Євгена Олександровича про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Міліруд Євген Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - заявник-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - заявник-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - заявник-3, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - заявник-4, ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 (далі - заявник-5, ОСОБА_5 ), звернувся до Печерського районного суд м. Києва з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Національному заповіднику «Києво-Печерська лавра» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, 9, корп. 8, ) його посадовим особам, працівникам, а також будь-яким іншим особам, які діють за його дорученням або в його інтересах, вчиняти будь-які дії, спрямовані на обмеження доступу, створення перешкод у користуванні та фактичне виселення позивачів: ОСОБА_1 (архідиякона ОСОБА_6 ), ОСОБА_2 (архімандрита ОСОБА_7 ), ОСОБА_3 (архімандрита ОСОБА_8 ), ОСОБА_4 (монаха ОСОБА_9 ), ОСОБА_5 (монаха ОСОБА_5) зкелій (житла) АДРЕСА_1, зокрема, але не виключно: змінювати замки, обмежувати доступ до приміщень, опечатувати приміщення, вилучати ключі, перешкоджати доступу до особистих речей, а також вчиняти будь-які інші дії, що можуть призвести до позбавлення позивачів можливості користування зазначеним житлом до вирішення справи по суті.

03.04.2026 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника заявників - адвоката Міліруда Євгена Олександровича відповідна заява надійшла повторно.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявників зазначає, що заявники мають намір звернутись до суду з позовом до Національного заповідника «Києво-Печерська лавра», за участю третьої особи Свято Успенська Києво-Печерська Лавра/ Чоловічий монастир/ Української Православної Церкви про усунення перешкод у користуванні житлом. Так, між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником та Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою/ Чоловічий монастир/ Української Православної Церкви укладено Договір № 2 від 19.07.2013 року про безоплатне користування релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном, що є державною власністю, який було розірвано в односторонньому порядку та листом від 24.03.2026 року № 04 24/297, повідомлено про необхідність вивільнення спірних приміщень. В свою чергу, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 року у справі № 910/4552/23 у відмовлено у задоволені позову про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови Заповідника від вказаного договору та застосування наслідків недійсності правочину. Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 року у справі № 910/5094/23 задоволено позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Відповідні рішення суду оскаржено до апеляційного суду, розгляд справ триває. Однак, як зазначає представник заявників, на даний час Заповідником та Міністерством культури України вже вживаються заходи, спрямовані на виселення ченців Лаври, опечатування корпусів, передачі культових будівель та споруд іншим юридичним особам, що, в свою чергу, порушують права заявників, а тому, виходячи із предмету майбутнього позову, не застосування заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивачів, утруднити виконання рішення суду у випадку його задоволення і призвести до негативних наслідків для позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 року головуючим суддею визначено суддю Григоренко І.В. та 09.04.2026 року матеріали справи передано для розгляду по суті.

У відповідності до положень частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви та долучені докази, суд дійшов наступного висновку.

Так, предметом спору у даній справі є усунення перешкод у користуванні заявниками житлом, а саме зкелій (житла) АДРЕСА_2

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі не вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, а також те та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Разом з тим, представником заявників не надано доказів в обґрунтування того, що не застосування заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

Так, заявники планують звернутись до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до Національного заповідника «Києво-Печерська лавра» за участю третьої особи Свято Успенська Києво-Печерська Лавра/ Чоловічий монастир/ Української Православної Церкви про усунення перешкод у користуванні житлом.

Разом з цим, представник заявників, за результатами розгляду даної заяви, просить суду шляхом заборони Національному заповіднику «Києво-Печерська лавра» його посадовим особам, працівникам, а також будь-яким іншим особам, які діють за його дорученням або в його інтересах, вчиняти будь-які дії, спрямовані на обмеження доступу, створення перешкод у користуванні та фактичне виселення заявників.

Таким чином, захід забезпечення позову який просить застосувати представник заявників є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог за результатами розгляду даної справи по суті, що відповідно до вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається.

За таких обставин, суд вважає заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154, 272, 353, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника заявників - адвоката Міліруда Євгена Олександровича про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва (з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до суду апеляційної інстанції) шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 09.04.2026 року.

Суддя І.В. Григоренко