Справа № 177/159/26
Провадження № 2/177/517/26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2026 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н. В.

за участі:

секретаря Андрійчук А.В.

представника позивача Стороженко С.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом Керівника Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , про стягнення збитків завданих кримінальним правопорушенням

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області Рижков О.В. через систему «Електронний суд» звернувся 19.01.2026 до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь держави заподіяну шкоду в сумі 105468 гривень внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів, оскільки вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2025 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст 249 КК України, та за яким завдано державі збитки на суму 105468 гривень, та які не відшкодовані.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 прийнята до розгляду позовна заява та відкрите провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, послалася на обставини викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір відшкодування шкоди, оскільки у відповідача тяжке матеріальне становище через російську агресію, внаслідок якої його будинок та все належне майно знищено.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 96-1, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, застосовано спеціальну конфіскацію та примусово безоплатно вилучено у власність рибу у кількості 67 одиниці риби.

Цивільний позов у кримінальному проваджені до ОСОБА_1 не подавався.

Вирок набрав законної сили 15.09.2025.

Вказаним вироком встановлено, що 02 квітня 2025 року приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_1 маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прибув до берега річки Інгулець Карачунівського водосховища, що розташований поблизу с. Кудашівка в Криворізькому районі Дніпропетровської області, де в порушення ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та п.п. 1 п. 1 Розділу ІV Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700, здійснив вихід на воду на гумовому човні зеленого кольору «kolibri», і в подальшому за допомогою забороненого знаряддя рибного лову, а саме 3 (трьох) рибальських сіток здійснив незаконний рибний добувний промисел, внаслідок чого незаконно виловив водні біоресурси загальною кількістю 67 особин наступних видів: - 39 особин риби «плітка» вартістю 1 564,00 гривні за одну особину, на загальну суму 60 996,00 гривень; - 25 особин риби «карась» вартістю 1 581,00 гривня за одну особину, на загальну суму 39 525,00 гривень; - 3 особини риби «лящ» вартістю 1 649,00 гривень за одну особину, на загальну суму 4 947,00 гривень.

Таким чином, незаконним вилученням ОСОБА_1 перелічених водних біоресурсів з природного середовища р. Інгулець Карачунівського водосховища, заподіяно шкоду Лозуватській сільській раді на загальну суму 105 468,00 гривень.

Відповідно додатка № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 № 1042 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів», ОСОБА_1 , своїми умисними діями заподіяв істотну шкоду Лозуватській територіальній громаді, розмір якої складає 105 468,00 гривень.

Згідно висновку експерта від 13.06.2025 № СЕ-19/104-25/23612-ФХЕД, ОСОБА_1 здійснив незаконне вилучення водних біоресурсів з природного середовища, тим самим спричинив істотну шкоду іхтіофауні річки Інгулець Карачунівського водосховища на загальну суму 105 468,00 грн., чим заподіяв матеріальну шкоду на вказану суму інтересам держави в особі Лозуватської сільської ради.

Відповідно до п. 1.6 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 № 02-5/744 у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 1166, 1172 Цивільного кодексу України).

Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, а навпаки, відповідач повинен довести, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 3-5 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», об`єкти тваринного світу (в тому числі риби, ссавці, членистоногі, молюски тощо) знаходяться під охороною держави та належать до природних ресурсів загальнодержавного значення.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування.

В інших випадках любительське і спортивне рибальство здійснюються на праві спеціального використання об`єктів тваринного світу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до цього та інших законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ» для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом.

Крім того, ст. 34 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу.

Відповідно до розділу ІІ Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19.09.2022 №700 любительське рибальство дозволяється здійснювати рибалкам безоплатно у порядку загального використання водних біоресурсів для особистих потреб (без права реалізації) не забороненими цими Правилами знаряддями добування (вилову) та у мінімально дозволених для добування (вилову) розмірах видів водних біоресурсів під час здійснення любительського, спортивного рибальства та підводного полювання, визначених додатком 1 до цих Правил, за нормами добування (вилову) дозволених видів водних біоресурсів на одного рибалку за добу (далі - добова норма улову), визначеними додатком 2 до цих Правил. Любительське, спортивне рибальство та підводне полювання, що перевищує встановлені цими Правилами обсяги безоплатного добування (вилову) водних біоресурсів здійснюється за плату у Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2015 року № 992.

Частиною 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» визначено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 № 1042 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів» затверджено такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) цінних видів водних біоресурсів у водних об`єктах України, а саме: карась сріблястий 25 шт.*1581+ лящ 3 шт.*1649+ тараня (плітка звичайна) 39 шт.*1564 = 105 468,00 грн.

Розрахунок збитків, спричинених державі внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів здійснено головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» 11.04.2025, який становить 108 596,00 грн.

Однак, згідно висновку експерта від 13.06.2025 № СЕ-19/104-25/23612-ФХЕД, загальний розмір заподіяної внаслідок вилову риби шкоди не підтверджується на суму 3128,00 грн.

Розбіжність у розрахунках виникла на стадії перенесення кількості екземплярів риби виду плітка з протоколу огляду місця події від 05.04.2025 до документу «Опис знарядь незаконного добування водних живих ресурсів, плавучих, транспортних засобів, зброї та боєприпасів, спеціальних документів водних живих ресурсів».

Фактичні збитки, завдані незаконним вилученням перелічених водних ресурсів з природного середовища, відповідно до розрахунку матеріальної шкоди становить 105 468,00 грн.

Відповідно до п. 17 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.1998 № 1126, застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування у повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку з цим, вина відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, встановлена вироком суду від 15.08.2025 у справі № 177/2188/25, і в силу вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, що обумовлює обов`язок відповідача відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним виловом живих біоресурсів.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами.

Пунктом 7 частини 3 зазначеної статті передбачено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Тобто, завдані природним ресурсам збитки відшкодовуються шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок виконавчого органу відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Главою IV Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 січня 2013 року № 43, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України є джерелами формування спеціального фонду державного бюджету в частині надходжень, крім власних надходжень, бюджетним установам зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі України та Головних управліннях Казначейства відповідно до законодавства на ім`я органу Казначейства в розрізі територій та кодів бюджетної класифікації.

Таким чином, збитки заподіяні порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища відшкодовуються шляхом перерахування на єдиний розподільчий казначейський рахунок виконавчого органу місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом

Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №364/1080/16-ц.

Відповідно до вироку Криворізького районного суду незаконний вилов водних живих біоресурсів внаслідок вчинення кримінального правопорушення у сфері охорони навколишнього природного середовища здійснено ОСОБА_1 з берега Карачунівського водосховища поблизу с. Кудашівка Криворізького району, тобто на території Лозуватської об`єднаної територіальних громади.

Таким чином збитки, завдані внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Лозуватської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області на розподільчий казначейський рахунок.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

У зв`язку з тим, що місцем заподіяння шкоди є берег Карачунівського водосховища поблизу с. Кудашівка Криворізького району (територія Лозуватської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області), справа підсудна Криворізькому районному суду Дніпропетровської області.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) визначено, що прокурор або його заступник самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. У п. 5.6. постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 вказано, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган.

При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

В постанові суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення ЄСПЛ у справі «Менчинська проти росії», пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Мартіні проти Франції»).

Окружною прокуратурою до Лозуватської сільської ради направлено листи 01.10.2025 № 59-9418вих-25 та від 24.12.2025 № 59-12677вих-25, яким повідомлено про обставини заподіяння ОСОБА_1 шкоди внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів в сумі 105 468,00 гривень.

Відповідно до листів Лозуватської сільської ради № 3637/0/2-25 від 13.10.2025 та № 4559/0/2-25 від 30.12.2025 повідомлено окружну прокуратуру про те, що шкода завдана рибним запасам України в розмірі 105 468,00 гривень ОСОБА_1 не відшкодовувалась та заходи позовного характеру не вживалися.

Крім того, Лозуватська сільська рада була обізнана про порушення інтересів держави, оскільки у кримінальному провадженні № 0000094 від 03.04.2025 була визнана потерпілою стороною.

Отже, цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, Лозуватською сільською радою не заявлено та жодних дій щодо стягнення шкоди, завданої державі не вжито, що свідчить про неналежне здійснення останньою наданих законом повноважень.

Згідно положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України не передбачено необхідність доведення наявності умислу посадових осіб на невиконання чи неналежне виконання своїх посадових обов`язків.

За змістом зазначених статей підстави для представництва прокурором інтересів держави виникають, зокрема, у разі не здійснення їх захисту органом місцевого самоврядування, при цьому законодавчі акти це не пов`язують з наявністю чи відсутністю умислу у діях чи бездіяльності посадових осіб вказаних органів.

Крім того, вищезазначеними статями не передбачено, що не здійснення чи неналежне здійснення захисту інтересів держави, має бути пов`язано виключно з умисними діями чи бездіяльністю посадових осіб уповноважених органів.

Виникнення у прокурора підстав для представництва інтересів не пов`язано також із притягненням до відповідальності посадових осіб органу, який не здійснює чи неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

За змістом Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів держави не наділені повноваженнями щодо притягнення чи ініціювання притягнення відповідних посадових осіб уповноважених органів до відповідальності.

З огляду на наданні прокурором при зверненні до суду з даним позовом повідомлення Лозуватської сільської ради, керівник Криворізької центральної окружної прокуратури в Дніпропетровській області, який діє в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, у позовній заяві належним чином обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду саме прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази не здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів.

Таким чином, прокурором при пред`явлені позову дотримано процедуру доведення необхідності звернення до суду з даним позовом.

Відповідач доказів на спростування розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів на суму 105468 гривень, суду не надав.

Аналіз наведених спеціальних правових норм у галузі охорони навколишнього середовища дає підстави для висновку про те, що незаконне вилучення водних біоресурсів, у тому числі, і риби із середовища їх перебування є окремим видом правопорушення, за яке передбачена, зокрема, матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди відповідно до визначених розмірів (такс).

Водночас, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України.

Так, ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено що, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, суд вважає, що між протиправними діями відповідача та шкодою, завданою навколишньому природному середовищу є прямий причинний зв`язок, вина відповідача у заподіянні шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, доведена.

Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Беручи до уваги, що шкоду завдано саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування.

Матеріалами справи підтверджено, що діями ОСОБА_1 завдана шкода природним ресурсам, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яка до теперішнього часу не відшкодована.

Отже, прокурор, звертаючись до суду з даною позовною заявою, правильно виходив з того, що ненадходження коштів за порушення вимог природоохоронного законодавства негативно впливає на реалізацію заходів щодо їх охорони, а також створює економічні перешкоди у реалізації завдань та функцій, які покладені на державу, при цьому орган, уповноважений здійснювати захист інтересів держави в указаних правовідносинах, - Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, належним чином не реагувало.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені прокурором в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за подання заяви у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, виходячи з результату вирішення спору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1064,96 гривень.

Керуючись ст.ст.81, 82 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, поданої в інтересах держави в особі: Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 08.07.2002 Довгинцівським РВ Криворізького МУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 , заподіяну шкоду, внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів в розмірі 105468 гривень (сто п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень) на користь держави Україна в особі Лозуватської сільської ради за реквізитами: Отримувач: ГУК у Дніпропетровській обл./с.Лозуватка/24062100, , Р/р UA0004599, Банк: Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998, Код платежу 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності»

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 08.07.2002 Довгинцівським РВ Криворізького МУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області. РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1064(одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Коваль