Справа № 347/473/26
Провадження № 2/347/535/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Встановив :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30.11.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) позивачу за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною зазначеного договору.

Згідно з реєстром боржників від 30.11.2023 року, який є додатком до договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло право грошової вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 , що включає права первісного кредитора за кредитним договором № 721332 від 03.09.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2021 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 721332 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця.

Договір було підписано позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на номер мобільного телефону відповідача та використовувався для підтвердження його волевиявлення щодо укладення договору. Після введення відповідного коду договір вважається підписаним та таким, що набрав чинності.

Підписуючи кредитний договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його умовами, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується належним чином їх виконувати. Умови кредитного договору є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України та визначають істотні умови кредитування, порядок надання та повернення кредиту, а також відповідальність сторін.

Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн строком на 29 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,9 % на добу від суми кредиту.

Кредитні кошти були фактично перераховані відповідачу 03.09.2021 року на реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою та є належним доказом виконання кредитодавцем своїх зобов`язань щодо надання кредиту.

Згідно з випискою з особового рахунку позичальника станом на 26.12.2025 року, заборгованість за кредитним договором № 721332 становить 28 648,00 грн, з яких: 8 000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту та 20 648,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом.

Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», шляхом акцептування електронної оферти та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідно до закону прирівнюється до письмової форми правочину та породжує для сторін юридичні наслідки, аналогічні паперовому договору.

Також позивач зазначає, що на адресу відповідача у передбаченому законом порядку була направлена письмова вимога про дострокове погашення заборгованості, однак зазначена вимога залишена без виконання, а заборгованість у добровільному порядку не погашена.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а також наявність підтвердженої документами заборгованості, позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 28 648,00 грн, яка складається з основної суми боргу та нарахованих процентів за користування кредитом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, водночас у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також відсутні заперечення щодо можливості ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України справа може бути розглянута за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення.

На підставі статті 281 ЦПК України ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2026 року постановлено здійснювати заочний розгляд даної цивільної справи.

Представник відповідача адвокат Брошко І.В. у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмові заперечення на позов, у яких зазначив, що позовні вимоги визнаються частково та не заперечуються в частині їх часткового задоволення, з урахуванням того, що відповідач продовжує брати участь у заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та перебуває у складі Збройних Сил України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках, передбачених законом.

Основні засади цивільного законодавства визначені статтею 3 Цивільного кодексу України, зокрема серед них закріплено принцип свободи договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (позивач) було укладено договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023 (додаток 7), відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) позивачу за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною зазначеного договору.

Згідно з витягом з реєстру боржників від 30.11.2023 року (додаток 5), який є невід`ємним додатком до договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло право грошової вимоги, зокрема до ОСОБА_1 , у тому числі за кредитним договором № 721332 від 03.09.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з кредитного договору № 721332 (а.с.14-19) та інформаційної довідки (додаток 11), 03.09.2021 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця.

Договір було підписано позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що надсилався на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (додаток 6). Після введення відповідного коду договір вважається підписаним та таким, що набрав чинності.

Підписуючи кредитний договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений з його умовами, повністю їх розуміє, погоджується та зобов`язується належним чином їх виконувати. Умови договору є публічною офертою у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України та визначають істотні умови кредитування, порядок надання та повернення кредиту, а також відповідальність сторін.

Відповідно до умов кредитного договору № 721332 (додаток 2), кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн строком на 29 календарних днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,9 % на добу.

Факт перерахування кредитних коштів 03.09.2021 року на реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 підтверджується інформаційною довідкою (додаток 11) та є належним доказом виконання кредитодавцем своїх зобов`язань щодо надання кредиту.

Як вбачається з виписки з особового рахунку позичальника (додаток 4), станом на 26.12.2025 року заборгованість за кредитним договором № 721332 становить 28 648,00 грн, з яких: 8 000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту та 20 648,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту електронної оферти та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідно до закону прирівнюється до письмової форми правочину та породжує для сторін юридичні наслідки.

Також як вбачається з вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором (додаток 3) та доказів її направлення (додатки 13, 15), на адресу відповідача у встановленому порядку було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка залишена без виконання, у зв`язку з чим заборгованість у добровільному порядку не погашена.

Отже, позичальник ОСОБА_1 використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, підписував Пропозиції про укладення кредитних договорів, Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитних договорів та отримано на свій рахунок кошти, а отже акцептовано умови Договору. Кожна сторінка договору була підписана вищезазначеним ідентифікатором.

Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Позичальник під час укладення кредитних договорів пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальник- ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Положеннями пунктів 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір-домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором-дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту)укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлений договором. Ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію (передати, майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №44/9519/12 (№14-10цс18) зазначено, що Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлено договором.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст.530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст.599 ЦК України). Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належне виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є порушенням.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Станом на 26.12.2025 року заборгованість за кредитним договором № 721332 становить 28 648,00 грн, з яких: 8 000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту та 20 648,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Разом із тим, щодо вимог про стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами, комісій та неустойки, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

У даній справі представником відповідача до відзиву долучено довідку командира військової частини № НОМЕР_2 (а.с.65), згідно з якою ОСОБА_1 з 16.02.2023 року і по теперішній час проходить військову службу за призовом під час мобілізації у лавах Національної гвардії України та перебуває на військовій службі у в/ч № НОМЕР_2 .

Крім того, згідно з довідкою командира військової частини № НОМЕР_2 (а.с.69,70), встановлено, що ОСОБА_1 у період з 30.04.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі населеного пункту смт Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області.

Також до матеріалів справи долучено копію військового квитка з відмітками про призов ОСОБА_1 до військової служби за мобілізацією та проходження ним служби у в/ч № НОМЕР_2 з 16.02.2023 року, а також витяги з наказів командира військової частини №3027 №65 від 22.02.2023, №61 від 28.02.2024 та №329/ДСК від 19.11.2024, якими підтверджено, що відповідач продовжує брати участь у заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у складі Збройних Сил України.

Оцінивши наведені письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином доведено наявність у ОСОБА_1 статусу військовослужбовця, який дає право на застосування пільг, передбачених пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин нарахування позивачем відсотків, комісій та неустойки є неправомірним, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Водночас вимоги позивача про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) за кредитним договором №721332 у розмірі 8 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу, розмір яких за позовними вимогами складає 13 000 грн, суд, дійшов такого висновку.

На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: Договір про надання правової допомоги, Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору; заявку на виконання доручення до договору.

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільні справі у розмірі 13 000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).

Разом із тим враховуючи категорію справи, яка розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума задоволених позовних вимог становить 8 000,00 грн, що складає 27,92 % від заявленої ціни позову 28 648,00 грн. (8000*100:28648=27.92%.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 743,34 грн (2 662,40 ? 27,92 % : 100 = 743,34 грн).

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 743,34 грн.

На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (місцезнаходження 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, інше, нежитлове приміщення 1008, ) заборгованість за кредитним договором № 721332 від 03.09.2021 року у розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок) простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також: витрати по сплаті судового збору 743,34 грн та витрати на професійну правничу допомогу 3 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк