Справа № 287/2318/25 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

14 квітня 2026 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.,

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,

вирішуючи питання відповідно до вимог статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 січня 2026 року,

по цивільній справі за позовом представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 січня 2026 року у позов задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду, 20 березня 2026 року через систему «Електронний суд» з порушенням строку на апеляційне оскарження представник позивача подав апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 березня 2026 року визнано не поважними підстави пропуску строку апеляційного оскарження. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків тривалістю не більше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання ухвали суду, представник позивача подав заяву, яку мотивує тим, що копію рішення позивач отримав 27 січня 2026 року до свого електронного кабінету, однак представник позивача не встиг подати апеляційну скаргу вчасно тому що він мешкає постійно в місті Києві та в період січня та лютого 2026 року місто Київ був в енергетичної кризі, без світла, опалення та зв`язку. Представник у вказаних умовах відповідно не міг виконувати працю в повній мірі. В період часу з 18 по 28 лютого 2026 року представник позивача знаходився на лікуванні в Університетської клініки Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, що також вплинуло на строки подання. Вважає, що має право на поновлення строку.

Колегія суддів дійшла висновку, що дане клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання процесуальних строків, зокрема, строків на апеляційне оскарження, є складовою принципу юридичної визначеності, який є одним з фундаментальних аспектів верховенства права, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (справа Воловик проти України від 06 грудня 2007 року, N15123/03, §53, 55, ЄСПЛ). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України від 21 грудня 2010 року №17160/06 та N35548/06, §34, ЄСПЛ).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина 3 статті 3 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 2 частини 2 статті 354 ЦПК України).

Отже, у відповідності до норм чинного цивільного процесуального кодексу України, строк оскарження судових рішень в апеляційному порядку обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно частини 3 статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що Олевським районним судом було ухвалено рішення без учасників справи (а.с.132-138). Відповідно до супровідного листа суду, копія рішення була направлена до електронного кабінету позивача, яке він отримав 27 січня 2026 року, що підтверджується роздруківкою про доставку електронного документу (а.с.140), дана обставина не заперечується самим апелянтом.

Відповідно до пункту другого та абзацу другого пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (стаття 122 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно частини 3 статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, останнім днем на подання апеляційної скарги є 28 лютого 2026 року.

Згідно з частиною 7 статті 43, частиною 1 статті 44 ЦПК України, процесуальні дії представника вчиняються від імені особи, яку він представляє, а отримання судового рішення представником є належним повідомленням сторони.

Доводи представника позивача про те, що місто Київ був в енергетичній кризі, без світла, опалення та зв`язку колегія суддів до уваги не бере оскільки, як зазначено в постанові Верховного Суду від 08 січня 2025 року в справі № 295/4031/24 (провадження № 61-13846св24) застосування аварійний відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання також не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки заявником не надано жодних доказів з приводу об`єктивної неможливості направлення скарги в установлений законом строк із цієї підстави.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Твердження представника позивача про те, що він у період з 18 лютого по 28 лютого 2026 року перебував на лікуванні, саме по собі не може бути визнано поважною причиною, оскільки із долученої копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 441/103 не вбачається періоду перебування особи на стаціонарному лікуванні, оскільки вказаний документ не містить жодних відомостей щодо дат госпіталізації та виписки. За відсутності таких обов`язкових реквізитів неможливо встановити, чи дійсно представник позивача перебував на лікуванні саме у зазначений ним період.

Отже, наданий доказ не підтверджує обставин, на які посилається представник позивача, та не дає можливості суду перевірити їх достовірність і тривалість. У зв`язку з цим такі доводи є необґрунтованими, а причина пропуску строку недоведеною та неповажною.

Отже, у період з 27 січня 2026 року по 18 лютого 2026 року представник позивача не зазначає жодних об`єктивних перешкод для вчинення процесуальної дії подання апеляційної скарги. Вказаний проміжок часу становить понад двадцять днів, що є достатнім строком для підготовки та подання апеляційної скарги з урахуванням вимог процесуального закону.

Сам по собі факт можливого перебування на лікуванні після 18 лютого 2026 року не може виправдовувати бездіяльність особи у попередній період, коли жодних доказів існування обставин, що об`єктивно перешкоджали зверненню до суду апеляційної інстанції, не надано.

Таким чином, представник позивача мав реальну та достатню можливість подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк до настання обставин, на які він посилається, проте не скористався своїм процесуальним правом належним чином.

З огляду на зміст цивільного процесуального кодексу України, поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Законодавець передбачив, що причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів. Така оцінка відбувається з дотриманням норм статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Представник позивача не надав суду доказів поважності причин пропуску строку та такі не встановлені судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 358, 374, 388, 389-391 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Визнати неповажними підстави пропуску строку апеляційного оскарження.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 січня 2026 року - відмовити.

Відповідно до частини 4 статті 358 ЦПК України копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копію апеляційної скарги залишити в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня постановлення.

Головуючий Судді