Справа №705/6913/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Заповітряній Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що з 2019 року вона з відповідачем проживала , як чоловік і жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 02.07.2022 року шлюб між ними був зареєстрований. ІНФОРМАЦІЯ_1 від сумісного проживання з відповідачем вона народила сина ОСОБА_3 . Рішенням Уманського міськрайонного суду від 10.05.2024 року шлюб між ними розірваний. 15.10.2024 року вони повторно зареєстрували шлюб.

Причиною розірвання шлюбу слугувало зловживання відповідачем спиртним, не виконання обов`язків чоловіка та батька, образи в її бік. Сумісне проживання на даний час припинено, дитина проживає з нею.

Присутність в сім`ї відповідача суперечить її інтересам та інтересам дитини, тому вважає за необхідне їхній шлюб розірвати.

Вважає, внаслідок схильності до алкоголізму відповідач не зможе в добровільному порядку забезпечити виплату аліментів на сина, тому стягнення повинно бути за судовим рішенням.

Крім того, пояснює, що під час спільного проживання з відповідачем, вони вирішили, що для поліпшення у майбутньому матеріального стану сім`ї, вона повинна удосконалити свою медичну професійність та пройти навчання в Уманському медичному фаховому коледжі Черкаської обласної ради. На даний час вона зарахована до навчального закладу на державну форму навчання з 01.09.2025 по 30.06.2028.

Під час навчання вона не матиме доходів, крім стипендії у 800 грн., що не є достатнім для забезпечення прожиткового мінімуму.

Тому вважає, що оскільки нормами Сімейного кодексу України передбачено право дружини на утримання після розірвання шлюбу, якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклування про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Під час навчання вона потребує матеріальної допомоги. Строк навчання не перевищує визначених законом 3-х років.

Відповідач проживає в помешканні батьків, не несе витрат на оплату житла, комунальних послуг, працездатний та здатен матеріально забезпечувати дитину та дружину під час її навчання.

Просить суд, розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 15.11.2024 в Уманському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 1069.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі з усіх видів його доходів, але не менш прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з часу звернення з позовом до суду та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 кошти на утримання (аліменти) на час навчання в уманському медичному фаховому коледжі Черкаської обласної ради з часу пред`явлення позову та до закінчення навчання до 30.06.2028 в розмірі 1/6 з усіх видів його доходів.

Судові витрати стягнути з відповідача, оскільки вона є інвалідом 2 групи і звільнена від сплати судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Джураєва Е.С. надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідач позов визнає частково, а саме згоден на розірвання шлюбу. В частині позову про стягнення аліментів на утримання дитини погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8, оскільки на даний час він є непрацездатним та доглядає хворого батька після інсульту.

На стягнення аліментів на утримання дружини категорично не згоден, оскільки позивачкою в супереч вимог закону не доведено, що позивачка є непрацездатною та має рівень забезпечення нижчий від прожиткового мінімуму. Інвалідність 2 групи отримана позивачкою під час перебування в шлюбі та є результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка. Крім того, позивачкою не надано докази того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, про причини неявки суд не повідомляли.

Суд, врахувавши процесуальну позицію сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 05 грудня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 15 листопада 2024 року в Цифровому офісі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №1069. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , рнокпп НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: батьком ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_4 . Актовий запис № 387.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2025/000234113 від 08.01.2025 ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2025/016286010 від 04.11.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №310 від 27.08.2025, складеної комунальним закладом фахової передвищої освіти «Уманський медичний фаховий коледж Черкаської обласної ради», ОСОБА_1 навчається в даному навчальному закладі з 01.09.2025 року, спеціальність Медсестринство, освітня програма лікувальна справа, денного стаціонару на державній основі, 2 курс. Наказ №123 від 14.08.2025. Термін закінчення навчання 30.06.2028.

Згідно довідки про фактичне місце проживання особи за певною адресою за №4 від 26 січня 2026 року, виданої ОСББ «Наш дім», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , фактично проживає з вересня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , разом з батьками: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Батько ОСОБА_6 має потребу ОСОБА_2 в постійній допомозі через тяжкий стан здоров`я, а саме захворювання: неврологічні розлади та параліч в результаті перенесеного інсульту, що призвело до втрати функціональних можливостей: не може самостійно забезпечувати свої базові потреби (харчування, гігієна, пересування тощо) і потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_2 не працює, здійснює постійний догляд за паралізованим лежачим батьком.

Відповідно до Витягу з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних Пенсійного фонду України стосовно ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_4 , його дохід за 2025 рік склав 10 029,64 грн.

Згідно відомостей Опендатабот ОСОБА_8 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Також, згідно відомостей сайту «Опендатабот» ОСОБА_9 , є власником квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 , зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 22.04.2024.

На цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки остання не бажає зберегти шлюб та на примирення не згодна. На розірванні шлюбу позивач наполягає та просить строк на примирення не надавати.

Згідно ч. 3 ст.15 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За встановлених обставин справи суд вважає, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо збереження сім`ї за встановлених обставин не може дати позитивного результату, подальше спільне життя подружжя є неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За приписами ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, їх спільна дитина проживає з позивачем, яка самостійно несе витрати на її утримання. Враховуючи те, що позивач несе витрати як на своє утримання, так і на утримання дитини, суд вважає, що відповідач також повинен нести періодичні витрати на утримання сина для забезпечення належного розвитку та умов його проживання.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та встановлення розміру стягуваних аліментів 1/4 частка з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Даний розмір аліментів суд вважає достатнім та таким, що відповідатиме інтересам дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини після розірвання шлюбу на час її навчання суд дійшов наступного висновку.

Статтею 75 СК України передбачено право одного з подружжя на утримання, а саме: дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років.

Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

В постанові від 11.10.2018 у справі №161/16931/16ц під час аналізу норм статтей 75 та 76 СК України Верховний Суд України дійшов до висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Законом України Про Державний Бюджет України на 2026 рік, встановлено, що з 1 січня 2026 року в Україні загальний показник на одну особу становить 3 209 грн., а для осіб, що втратили працездатність 2 595 грн.

Враховуючи викладене, а також встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову у вказаній частині необхідно відмовити оскільки позивачем не доведено, що на момент її звернення до суду вона як, непрацездатна особа, має нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення, адже вона, як особа з інвалідністю 2-ї групи, отримує від держави пенсію, розмір якої не може бути менше ніж 2595 гривень, також отримує стипендію в розмірі 800 гривень, тобто сукупний її дохід відповідає прожитковому мінімуму, встановленому державою на 2026 рік.

Крім того, суд враховує, що позивач забезпечена власним житлом, яке має у власності як у місті Київ, так і в місті Умань, зареєстрована ФОП, а отже здійснює діяльність, направлену на отримання прибутку, про що в своєму позові вона не зазначила.

Також матеріали справи не містять даних про те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем позивач через обставини, що мають істотне значення, не мала можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, а отже потребує матеріальної допомоги. Доказів про зворотнє позивачем також не надано.

За вказаних обставин судом не встановлено законних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини після розірвання шлюбу на час її навчання.

Оскільки позивач, як особа з 2-ю групою інвалідності, відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час звернення до суду з даним позовом, то відповідно до вимог ст. ст. 141 та 142 ЦПК України враховуючи, що відповідач визнав позов у частині розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, то за дану позовну вимогу з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок (50%) та за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1211 гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 105, 110, 112, 181-183, 191 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 15 листопада 2024 року Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №1069.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (рнокпп НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (рнокпп НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_6 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1817 гривень 00 копійок.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський