Номер провадження: 22-ц/813/1786/26
Справа № 947/4094/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2025 року,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в обґрунтування якого зазначила, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» з 13.03.2020 року відповідно до договору № SAMDNWFC5 їй відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Зазначає, що 13 листопада приблизно об 15-30 год. позивачка помітила, що їй на телефон приходять підозрілі смс-сповіщення з банку, вона звернулася до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» та дізналась, що це дії шахраїв. Після її звернення банківську кратку заблокували та видали нову. Проте, приблизно о 15-56 год. ОСОБА_1 на телефон почала отримувати сповіщення про отримання кредиту на 60000,00 грн та 30000,00 грн, одразу без її втручання були зроблені два перекази по 29999,00 грн з комісією банку 150,00 грн на сервіс MONO Direct KYIV, на загальну суму 59998,00 грн, останній переказ на суму 29999,00 грн було відмовлено. Позивачка зазначає, що повернулась до відділення банку, де заблокували нову видану банківську картку та співробітники банку встигли повернути кредитні кошти на суму 30000,00 грн, по останній транзакції було відмовлено. На наступний день позивачка звернулась з заявою до відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, 14 листопада 2024 року відомості щодо зазначених дій були внесені до ЄРДР за №0000736, позивачка визнана потерпілою по вказаному кримінальному провадженню, дсудове розслідування на разі триває.

Посилається, що 19 листопада 2024 року позивач звернулась з письмовою заявою на адресу банку про скасування кредитної заборгованості рішення про надання кредиту та скасування кредитної заборгованості та списання відсотків за кредитом, проте листом від 05.12.2024 року у задоволенні заяви банк відмовив.

Таким чином, внаслідок шахрайських дій невідомих осіб, з її карткового рахунку відкритого у АТ КБ «Приватбанк», було неправомірно надано кредитні кошти у розмірі 60000,00 грн та 30000,00 грн та в подальшому неправомірно списані на рахунок невідомих осіб, з урахуванням комісії банку, в розмірі 60000,00 гривень кредитних коштів. Отже, на думку позивача, починаючи з 13 листопада 2024 року нарахування заборгованості за кредитом та відсотків, пені та інших штрафних санкцій є безпідставним та незаконним.

Позивач вважає, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Тому користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зазначене повинен доводити банк відповідно до позиції висловленої в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Позивач просила суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку ОСОБА_1 , безпідставно списаних (перерахованих) 13.11.2024 року з карткового рахунку за № НОМЕР_2 у сумі 60000,00 гривень. Визнати всі нараховані АТ КБ «Приватбанк» з 13.11.2024 року кредитні зобов`язання, відсотки, штрафи і пені за рахунком № НОМЕР_2 який належить ОСОБА_1 , незаконними та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» їх списати.

У відзиві на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» стверджувало, що оспорювані операції по карті 585107 клієнта ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 за 13.11.2024 року проведено невстановленою особою, внаслідок компрометації логіну і паролю входу до Приват24 та розголошенні персональних даних, та інформації по КДВ, включно з ПІН-кодом, з вини клієнта, діями клієнтом були порушені правила і умови надання банківських послуг. Банк вважає, що вини банку стороною позивачки не доведено, списання коштів стало можливим через власну недбалість позивачки - перехід за фішинговим посиланням, чим вона особисто створила умови для третіх осіб для списання коштів з власного рахунку. Такі дії доводять вину позивачки та порушення Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на що позов не може бути задоволений.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 висловлює незгоду з доводами АТ КБ «Приватбанк» викладеними у відзиві, вважаючи їх безпідставними так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 18.08.2025 року позов задовольнив. Зобов`язав АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку ОСОБА_1 , безпідставно списаних (перерахованих) 13.11.2024 з карткового рахунку № НОМЕР_2 у сумі 60000 грн. Визнав всі нараховані АТ КБ «Приватбанк» з 13.11.2024 кредитні зобов`язання, відсотки, штрафи і пені за рахунком № НОМЕР_2 який належить ОСОБА_1 , незаконними та зобов`язав АТ КБ «Приватбанк» їх списати.

Суд першої інстанції виходив з того, що доводи представника банку про вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли списанню коштів, що виразилось в повідомленні третім особам особистих даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою не знайшли свого підтвердження. Всі доводи банку ґрунтується виключно на припущеннях. Позивачем в свою чергу на підтвердження вжиття заходів щодо відвернення наслідків та своєчасного повідомлення відповідача про шахрайські дії надано докази, які свідчать про відсутність її вини, а тому відмова банку у відновлені залишку коштів на її рахунках є неправомірною. З огляду на викладене, суд вважав необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 18.08.2025 року по справі № 947/4094/25 та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити, вирішити питання про розподіл судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що заперечуючи проти позову АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що саме позивачка здійснила свідомо повідомлення третім особам своїх персональних даних (номер мобільного телефону, пароль входу до власного Приват24, номер кредитної картки, термін її дії та іншу інформацію), що забезпечило третім особам доступ до її рахунків в ПриватБанку, що підтверджується аудіозаписом розмови позивачки з представником АТ КБ «ПриватБанк» під час її звернення з повідомленням про оспорювану операцію, з якої вбачається, що позивачка перейшла за інтернет посиланням «Допомога від Зеленського», комунікувала по телефону із невстановленою особою «Кирилом», повідомляла йому конфіденційну інформацію щодо своїх банківських рахунків, під його керівництвом встановлювала невідомі додатки собі на телефон. Дані обставини банк підтверджує аудіозаписами, що надавалися разом із відзивом, однак суд першої інстанції взагалі не надав оцінку дослідженого запису в оскаржуваному рішенні. Банк доводив, що вхід в акаунт П24 клієнта був здійснений з нетипового пристрою (який не належить позивачці) та з нетипово ІР адресою, яку не використовує клієнт, мала місце ідентифікація користувача шляхом введення ПІН-коду, а отже оспорювані операції було проведено невстановленою особою внаслідок компрометації паролю входу в Приват24, компрометації реквізитів картки включно з ПІН-кодом, з вини позивачки. Таким чином, позивачка порушила вимоги Закону України «Про платіжні послуги», Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» та Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки самостійно передала пін-код від картки невстановленим особам, а також здійснила підтвердження входу в Приват24, встановила невідомі додатки собі на телефон, що дало змогу шахраям отримати всі дані її карток, а також доступ до Приват24.

Скаржник вважає, що враховуючи, що переказ грошових коштів з карткового рахунку позивачки відбувся внаслідок її необачної поведінки, не надання нею належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2025 року ОСОБА_1 , роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Копію ухвали про відкриття провадження АТ КБ «ПриватБанк» отримало 01.11.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 10.11.2025 року у відповідності п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

Учасники справи про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

АТ КБ «ПриватБанк» судову повістку отримало 22.11.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином 28.01.2026 року, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

В судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду за відсутність на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи представника банку про вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли списанню коштів, що виразилось в повідомленні третім особам особистих даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою не знайшли свого підтвердження. Всі доводи банку ґрунтується виключно на припущеннях. Позивачем в свою чергу на підтвердження вжиття заходів щодо відвернення наслідків та своєчасного повідомлення відповідача про шахрайські дії надано докази, які свідчать про відсутність її вини, а тому відмова банку у відновлені залишку коштів на її рахунках є неправомірною. З огляду на викладене, суд вважав необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ "ПриватБанк" і користувалася послугами банку з 13.03.2020 року відповідно до договору № SAMDNWFC5 та відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), у відповідності до правил надання банківських послуг.

13 листопада приблизно об 15-30 год. позивачка помітила, що їй на телефон приходять підозрілі смс-сповіщення з банку. Звернувшись одразу до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» дізналась, що це дії шахраїв. Її банківську кратку заблокували та видали нову. Після того, як позивачка вийшла з відділення банку приблизно о 15-56 год. на телефон почала отримувати сповіщення про отримання кредиту на 60 000,00 грн, та 30 000,00 грн та одразу без її втручання були зроблені два перекази по 29 999,00 грн з комісією банку 150,00 грн. на сервіс MONO Direct KYIV, на загальну суму 59 998,00грн, а на останній переказ на суму 29 999,00 грн відмовлено. Позивачка, одразу повернулась до відділення банку, де заблокували нову видану банківську картку та співробітники банку встигли повернути кредитні кошти на суму 30000,00 грн в якій в по останній транзакції було відмовлено.

14 листопада 2024 року СВ відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області до ЄРДР за №0000736 внесені відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

У витягну з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000736 зазначено, що 14.11.2024 року до ЧЧ відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 12.11.2024 року, близько 14:00 год., невстановлена особа під приводом оформлення соціальної допомоги «Допомога від Зеленського», в використанням електронно-обчислювальної техніки, отримала несанкціонований доступ до банківського рахунку заявниці № НОМЕР_4 , відкритого в банку АТ КБ «Приватбанк», з якого в подальшому здійснила переказ грошових коштів у сумі 60000 грн на не встановлений рахунок, завдавши тим самим матеріального збитку на вказану суму.

19 листопада 2024 року позивач зверталась із письмовою заявою на адресу банку про вчинення відносно неї шахрайських дій та повідомляла, що їй на пусту зарплатну картку запропонували отримати допомогу від Зеленського, на що вона погодилась. Однак, коли подзвонила до банку, то дізналась, що це шахрайство, було заблоковано дві картки. Звернувшись одразу до відділення банку отримана нову картку. Проте на нову картку було зараховано два кредити: 60000 грн та 30000 грн. Кредит на суму 60000 грн був перерахований, а другий кредит банк заблокував. Після отримання нової картки кредит у розмірі 30000 грн повернула банку. Зазначала про порушення кримінальної справи та просила прийняти рішення.

Листом від 05.12.20224 року банк повідомив ОСОБА_1 , що за картрахунком № НОМЕР_5 від 13.11.2024 року здійснено ряд операцій. Операції вчинено за допомогою карки, яка була додана до сервісу Googie Pay. Картка була додана 13.11.2024 року, відповідне повідомлення про активацію сервісу надіслано на е-mail. Були оформлені договори «кредит готівкою». Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (п1.1.10.10.9Умов). Клієнт зобов`язаний не розголошувати відомості про логін та пароль третім особам (2.3..12.9.3. Умов). Банк не має можливості повернути кошти.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).

Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (частина двадцята статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).

Постановою правління Національного банку України 29 липня 2022 року № 164, затверджено Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів (далі Положення), яке встановлює загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням.

Відповідно до п. 136 Положення користувач зобов`язаний, зокрема, зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з п. 138 Положення, емітент зобов`язаний: забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту тощо.

Пунктом 140 Положення визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Згідно з п. 141 Положення, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення). Емітент під час видачі платіжного інструменту зобов`язаний поінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу.

Відповідно до п. 146 Положення, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів зазначає, що наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які він не виконував або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувача не можна притягнути до відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб був використаний без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Без установлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, немає підстав вважати користувача винним.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За недоведеності обставин, які безспірно означають те, що користувач власними діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно вважати відсутньою вину користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).

Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), додатковим рахункам договору SAMDNWFC5 від 13.03.2020 року за період з 13.11.2024 року по 13.11.2024 року здійснені операції: 13.11.2024 року о 15:56 год кредит готівкою - 60000 грн; 13.11.2024 року о 15:58 год. кредит готівкою - 30000 грн; 13.11.2024 року о 15:59 год. перерахування MONODirect.KYIV 30149 грн; 13.11.2024 року о 16:00 год. перерахування MONODirect.KYIV 30149 грн.

Відповідачем зазначено, що зазначені операції здійснені за допомогою картки, яка була додана 13.11.2024 року до сервісу Googie Pay, відповідне повідомлення про активацію сервісу надсилалося на е-mail та повідомленням в Приват24.

Сервіс Googie Pay безконтактний сервіс, що дозволяє здійснювати оплати чи зняття грошових коштів на при стояк, які підтримають дану функцію. Для користування послугою необхідно встановити на телефон додатком, додатки до нього банківські картки із введенням даних картки. Після успішної авторизації карток у додатку, можливо користуватися картками без її фізичної присутності, в тому числі можливе безконтактне зняття готівки на банкоматах.

Проведеною АТ КБ «Приватбанк» перевіркою встановлено, що номер фінансового телефону клієнта ОСОБА_1 не змінювався.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що саме позивачка здійснила свідомо повідомлення третім особам своїх персональних даних (номер номер картки, ПіН-код картки), що забезпечило третім особам доступ до її рахунків в ПриватБанку, що підтверджується аудіозаписом розмови ОСОБА_1 з представником АТ КБ «ПриватБанк» під час її звернення з повідомленням про оспорювані операції, з якої вбачається, що ОСОБА_1 побачивши в телефоні повідомлення допомога від Зеленського, перейшла за посиланням, отримавши дзвінок оператора за допомогою якого встановила додаток Приватбанк Допомога в телеграмканалі, надала дані до свого пристрою, назвала пін-код картки, якою не користувалась. В процесі перевірки встановлено, що банком надсилались повідомлення у додаток позивачки на Е-mail клієнта та СМСповідомлення на фін. мобільний номер клієнта, що підтверджується скриншотами програмних комплексів з фіксацією комунікації з клієнткою, які додані до матеріалів справи.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції долучались до матеріалів справи аудіозаписи телефонних розмов за зверненням ОСОБА_3 до служби підтримки за номером 3700 та скриншоти програмних комплексів з фіксацією комунікації з клієнткою, звернення позивачки до банку.

Вказані аудіозаписи під час судового засідання в суді першої інстанції не досліджувався і суд першої інстанції взагалі не надав їм оцінку в оскаржуваному рішенні.

Судом апеляційної інстанції досліджено вказані аудіозаписи розмов.

Із запису телефонної розмови за зверненням ОСОБА_1 13.11.2024 року о 14:55:37 до підтримки за номером 3700 вбачається, що позивач повідомила працівника банку, що побачила в телефоні повідомлення допомога від Зеленського 10000 грн. Перейшовши за посиланням на сайт, отримала дзвінок від оператора, який назвався ОСОБА_4 , та встановив в її телеграмі Приват24 супер, Приват допомога. Вона надала інформацію по картці, повідомивши ПІН код, вказавши, що на ній відсутні кошти. Запитала це шахрайство?

Оператором повідомлено, що це шахраї, такої допомоги не має, та банком заблоковані рахунки клієнта, акант Приват 24, рекомендовано звернутися до відділення банку для розблокування картрахунків.

Із запису телефонної розмови за зверненням ОСОБА_1 13.11.2024 року о 16:54:24 до підтримки за номером 3700 вбачається, що сьогодні вона зверталась до банку із повідомленням про шахрайство, але пізніше почали надходити повідомлення про отримання кредитів. Зверталась до відділенні банку де отримала нову картку, заблоковано стару картку.

Заперечувала про оформлення кредиту та здійснення будь-яких переказів.

Також повідомила, що 12.11.2024 року побачила в телефоні повідомлення допомога від Зеленського, перейшовши за посиланням, отримала дзвінок оператора за допомогою якого встановила додаток Приватбанк Допомога в телеграмканалі, надала дані до свого пристрою, назвала пін-код картки, якою не користувалась, перейшовши за посиланням отримала дзвінок від Приватбанку із пропозицією підтвердити операцію, яку підтвердила.

Зазначила, що 12.11.2024 року спілкуючись телеграмканалі з оператором, додатково в налаштуванні телефону здійснювала дуже багато операцій. Не заперечувала, що в цей день встановила додаток який дозволяв керувати телефоном.

У відділенні Приватбанку отримала нову картку, додатково змінила пароль і доступ, пін-код до Приват24. Будь-яких операцій після цього не проводила. Однак, на телефон почали надходити повідомлення про отримання кредитів, які не отримувала.

Додатки, які були встановлені на пристрої зараз видалені.

Оператором повідомлено ОСОБА_1 про обмеження рахунків та заблоковано акант Приват 24. Запропоновано скинути до заводських налаштувань налаштування телефону та звернутися до правоохоронних органів. Для перевипуску карток звернутися до відділення банку.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 порушила вимоги Закону України «Про платіжні послуги», Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів та Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки самостійно передала номер картки, пін-код від картки невстановленим особам, встановила в телеграмканалі Приват24, а також здійснила додаткові налаштування в телефоні, що дало змогу шахраям керувати її телефоном, отримати всі дані її карток, а також доступ до Приват24.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються розголошенням інформації з карткового рахунку.

Колегія суддів вважає, що позивачка, як клієнт АТ КБ «ПриватБанк» несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, оскільки її дії призвели до розголошення заманеної вище інформації, яка дає можливість ініціювати платіжні операції, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачка як не спростувала обставин, на які посилався банк, так і не надала суду будь-яких доказів на підтвердження того, що вона, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування з її карткового рахунку 13.11.2024 року грошових коштів.

За таких обставин, колегія судді вважає, що вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку та списання нарахованих відсотків, штрафів, пені задоволенню не підлягають.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Апеляційний суд вважає, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» сплачено судовий збір в сумі 3633 грн, що підвтерджується платіжною інструкцією від 29.10.2025 року.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог закону, а Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір, та апеляційна скарга підлягає задоволенню, то колегія суддів вважає, що скаржнику підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у розмірі 3633,60 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку та списання нарахованих відсотків, штрафів, пені, відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко