Провадження № 2/685/109/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Лаган В.В.,

розглянувши в сел. Теофіполь в порядку скороченого провадження з викликом осіб (учасників) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

08 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 213672365, укладеним 13 червня 2021 року між позикодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, яка становить 32013 грн. і складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 9000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 23013 грн., право вимоги за яким перейшло до позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальником своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту за цим кредитним договором.

Від представника відповідача адвоката Сторожука Ю.В. надійшли письмові пояснення, згідно яких він просить відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості відповідача за даним кредитним договором.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що з наданої АТ «Універсал Банк» інформації про надходження 13 червня 2021 року на платіжну карту відповідача 9000 грн. не підтверджується, що кошти надійшли від ТОВ «Манівео Ш.Ф.Д.» в якості кредиту. Позивачем надано паспорт споживчого кредиту до договору, який не підписаний відповідачем. Позивачем також надано витяг з договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14 січня 2025 року, укладеного між ТОВ «Манівео ш.ф.д.» та ТОВ «Таліон плюс», з умов якого не підтверджується перехід права вимоги до фактора за даним кредитним договором, інших доказів про таке право позивача не надано. Крім того, як зазначає представник відповідача, позивачем надано розрахунок заборгованості, у якому відсутні підстави та механізм нарахування заборгованості за відсотками в сумі 23013 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі.

13 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 213672365.

Відповідно до пунктів 4.4 та 4.15 договору, цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства і перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Текст договору містить відомості щодо адреси, номеру мобільного телефону, паспортні дані, РНОКПП позичальника, а також відомості про підписання ним кредитного договору електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «MNV735JZ», тобто факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Манівео ШФД» та позичальником ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження.

Згідно пунктів 1.1, 1.2 кредитодавець відкриває позичальнику кредитну лінію, перший транш якої становить 9000 грн. на 30 днів, а позичальник прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування.

На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальнику було перераховано кошти в сумі 9000 грн. на його платіжну карту НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» від 08 грудня 2025 року № БТ/Е-20423. Суд відкидає твердження представника відповідача про неможливість прийняття в якості доказу даної довідки через відсутність вказівки, що надані кошти є кредитними, оскільки кредит був наданий не АТ «Універсал Банк», а іншою особою. Банк виступає у цих відносинах як надавач платіжної послуги.

Пунктом 1.9 договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які впродовж визначеного 30-денного дисконтного періоду становлять 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В разі якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,5 % річних, що становить 1,7 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою ставкою та фактично сплаченими процентами та дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, позичальником взагалі не вносилися кошти на виконання умов договору, сам відповідач таких відомостей також не надав, тому вимога стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також за процентами підлягає задоволенню.

Проте суд не погоджується з розміром процентів, визначених позивачем.

Відповідно до цього ж розрахунку заборгованості, позивачем нараховувалися проценти за ставкою у 2,3 % в день, в тому числі донараховано за цією ж ставкою і у дисконтний період.

Дійсно, пунктом 1.12.2 кредитного договору визначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,5 % річних, що становить 2,3 проценти в день.

Проте, зважаючи на двозначне тлумачення положення договору у пунктах 1.9.2 та 1.12.2 договору щодо процентної ставки, яка має діяти після закінчення дисконтного періоду, суд, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає за необхідне застосувати ставку у 1,7 % в день, визначену п. 1.9.2. договору, як найбільш сприятливу для споживача на відміну від визначеної у п. 1.12.2 ставки у 2.3 % в день.

Сторони у пункті 1.12.1 передбачили, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, одне при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.

Судом було самостійно визначено розмір процентів за увесь період договору впродовж 120 днів (30 днів дисконтного періоду та 90 днів відкладення згідно п. 1.12.1), виходячи зі ставки у 1,7 %/день, який становить 18360 грн., і саме ця сума процентів підлягає стягненню з відповідача.

Суд не погоджується з позицією представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за даним договором, зважаючи на можливе шахрайське заволодіння коштами, одержаними від кредитодавця на виконання умов договору, іншою особою.

Так, дійсно в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа № 607/19651/23 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, і один з епізодів, як вбачається з обвинувального акту (аркуш 14 О.А.) полягає в наступному:

«У червні 2021 року, точно дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 з метою заволодіння шахрайським шляхом коштами ОСОБА_1 , переконав останнього надати йому фото паспорта громадянина України та даних про реєстрацію, а також доступ до банківського рахунку, відкритого в АТ «УніверсалБанк».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, 13 червня 2021 року о 00 год. 20 хв., перебуваючи за місцем проживання в с. Лозова Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 , використовуючи вищевказані документи та банківську картку ОСОБА_1 , які він добровільно надав, діючи від імені, водночас без відома ОСОБА_1 , в мережі Інтернет за допомогою власного мобільного телефону оформив онлайн-кредит, шляхом укладення електронного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що розміщений в інформаційно-комунікаційній системі товариства, на суму 9000 грн., які 13 червня 2021 року о 00 год. 24 хв. поступили на банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал Банк».

Надалі, ОСОБА_3 , продовжуючи вводити ОСОБА_1 в оману, маючи доступ до банківського рахунку ОСОБА_4 і. № НОМЕР_1 , на який надходили грошові кошти, 13 червня 2021 року о 00 год. 31 хв. здійснив безготівкове переведення грошових коштів в сумі 8713 грн. з банківського рахунку ОСОБА_1 на свій банківський рахунок, що відкритий в АТ «Універсал Банк».

Таким чином, ОСОБА_3 незаконно, шляхом обману, та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодів грошовими коштами ОСОБА_1 на суму 8713 грн. й розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_1 матеріальну шкоду на вищевказану суму.».

З тексту обвинувачення обвинуваченої у шахрайстві особи вбачається, що ОСОБА_1 добровільно, цілковито усвідомлюючи отримання кредитних коштів на своє ім`я, міг надати обвинуваченому особисті документи та доступ до власного банківського рахунку для оформлення кредиту, підписав електронним цифровим підписом кредитний договір та отримав на свій банківський рахунок кредитні кошти від кредитодавця, які в подальшому перерахував обвинуваченому на банківських рахунок.

Таким чином, ОСОБА_1 одержав кредитні кошти, проте не скориставшись своїм правом, визначеним пунктами 2.2.1.1 та 2.2.1.5 достроково повернути кредит або відмовитися від договору, сплативши проценти за фактичні дні користування ними (наприклад, в разі повернення кредиту в день його отримання проценти становили б лише 153 грн.), а розпорядився ними на власний розсуд передав іншій особі.

В даному випадку, відносини між кредитодавцем ТОВ «Манівео Ш.Ф.Д.» та позичальником ОСОБА_1 чітко врегульовані договором.

Право вимоги позивача за цим кредитним договором підтверджується договором факторингу № МВ-ТП/17 від 14 січня 2025 року з відповідним реєстром боржників, до якого включений відповідач (№ 271), згідно якого право вимоги за договором перейшло від ТОВ «Манівео ШФД» до ТОВ «Таліон плюс». В подальшому, на підставі договору факторингу № 27/0225-01 від 27 лютого 2025 року з реєстром боржників, до якого включений відповідач (№ 6781), право вимоги перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Є.А.П.Б».

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог 85,47 %.

Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 526, 553, 554, 611, 625, 1046, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () 27360,00 грн. (Двадцять сім тисяч триста шістдесят гривень 00 коп.) заборгованості за договором кредитної лінії № 213672365, укладеним 13 червня 2021 року між кредитодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» () та позичальником ОСОБА_1 , яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 9000,00 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 18360,00 грн.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2587,89 грн. (Дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень 89 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 квітня 2026 року.

Суддя Самойлович А.П.