Справа № 355/2093/25
Провадження № 2/355/176/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Троценко Т. А.

за участю секретаря Ліберацької Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (далі - ТОВ «Іннова-Нова», позивач), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № від 22.04.2025 у сумі 33250 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.04.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання грошових коштів у позику № .

За умовами договору ТОВ «Іннова Фінанс» надало відповідачу кошти в розмірі 7 000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,0 % в день, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника з використанням реквизитів платіжної картки, вказаної відповідачаем, на умовах строковості, зворотності, платності. Таким чином, ТОВ «Іннова Фінанс» виконало свої зобов`язання за договором кредиту.

Відповідач зобов`язалася повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки у порядку та на умовах, визначених договором.

Проте, в порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 30.09.2025 утворилася заборгованість у розмірі 33 250 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 000 грн; заборгованість за процентами 11 200 грн, заборгованість по комісії 1050 грн, заборгованість по пені 14 000 грн.

Тому позивач звернувся із позовом до суду.

Ухвалою суду від 04.11.2025 р. позовну заяву ТОВ «Іннова-Нова» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

23.12.2025 відповідачем подано відзив на позову заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на те, що твердження позивача про наявність одноразових ідентифікаторів для підпису споживчого договору позики та паспорту споживчого кредиту не підкріплені та не доведені належними доказами.

Правила надання грошових коштів у позику не містять підтвердження, що саме з цими Правилами вона ознайомилася і погодилася, начебто підписуючи кредитний договір № від 22.04.2025р., вони не містять підпису позичальника та яких договорів стосуються.

Квитанція про перерахування кредитних коштів на картку, відповідно до якої ТОВ ФК «Контрактовий дім» здійснило таке перерахування, не є належним доказом для підтвердження факту надання первісним кредитором грошових коштів на виконання умов кредитного договору.

Вважає, що вимоги позивача порушують положення ЗУ «Про споживче кредитування», будь яких допустимих доказів фактичної видачі кредиту матеріали справи не містять, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Просить розглянути справу за її відсутності.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що у відповідності до положень договору про надання грошових коштів у позику № від 22.04.2025 позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати».

Відповідно до п. 1.9 Договору він підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов Позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти Договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомлення надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, що згенерований під час проходження позичальником процедури укладення договору.

Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір, після підписання електронними підписами договір та його умови вважаються прийнятими, а договір укладеним.

Довідка ТОВ «Універсальні Платіжні рішення» підтверджує успішне перерахування 7000 грн. на банківську картку відповідача, вказана довідка є первинним бухгалтерським документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», оскільки фіксує факт здійснення господарської операції переказу коштів.

Нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Просить задовольнити позов повністю, справу розглянути за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що 22.04.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання грошових коштів у позику № .

За умовами договору ТОВ «Іннова Фінанс» надало відповідачу кошти в розмірі 7 000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,0 % в день, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника з використанням реквизитів платіжної картки, вказаної відповідачаем, на умовах строковості, зворотності, платності. Таким чином, ТОВ «Іннова Фінанс» виконало свої зобов`язання за договором кредиту.

Відповідач зобов`язалася повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки у порядку та на умовах, визначених договором.

Також відповідач ознайомилася із паспортом споживчого кредиту (а.с. 7-9).

Згідно із п. 2.6. договору тип процентної ставки фіксована.

За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов. Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору, та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору; 0.87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат, яка настане раніше).

Відповідно до п. 2.7. комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором Кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу Кредиту становить 0% (нуль процентів), це означає, що комісія за видачу Кредиту відсутня.

Згідно із п.7.3. договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань згідно договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених Графіком платежів, з наступного календарного дня Позичальник повинен виплатити Товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної Графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення.

За порушення Позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, Кредитодавець має право стягнути з Позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Позичальник зобов`язується сплатити нараховану пеню у день закінчення строку дії цього договору або в день дострокового повернення Кредиту у повному обсязі (п.7.4. договору).

Відповідно до п.7.5. договору нарахування неустойки здійснюється Товариством з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів».

Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (п.3.1. договору).

ТОВ «Іннова Фінанс» виконало своє зобов`язання за договором та 19.04.2025 перерахувало відповідачу на його банківську картку № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 7 000 гривень, що підтверджується Договором між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Іннова фінанс» від 16.05.2023 (а.с. 28) та листом ТОВ «Контрактовий дім» від 18. 09. 2025 року (а. с. 20), Анкетою клієнта (а. с. 19).

Водночас відповідач свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконала, та має заборгованість в розмірі 33 250 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 000 грн; заборгованість за процентами 11 200 грн, заборгованість по комісії 1050 грн, заборгованість по пені 14 000 грн. (а.с. 16-17).

Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості позивача, а також контр розрахунку відповідач не надала.

У вересні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» змінило назву на ТОВ «Іннова-Нова».

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про електронну комерцію», ЦК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідач не заперечує факту не повернення нею тіла кредиту та процентів за користування ним, а тому вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000грн підлягають задоволенню.

Окрім цього, суд відхиляє доводи відповідача щодо несправедливості умов договору щодо нарахування процентів.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 цього ж закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

У постанові від 02.1.2015 у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 у справі № 6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Кредитний договір було укладено в електронній формі за допомогою веб-сайту та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Факт укладення даного договору, отримання кредитних коштів визнано та підтверджено сторонами.

Відповідно до п.10.9 підписуючи цей договір, Позичальник підтверджує, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та розміщена на Веб-сайті, а також інші документи та інформацію, які Позичальник запросив у Кредитодавця до моменту укладення договору.

В матеріалах справи також є Паспорт споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, з якою відповідач була ознайомлена.

Однак, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України, відповідно вони не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вище вказаного положення закону.

Позивач, підписуючи договір, була ознайомлена з його умовами, відповідно розуміла їх зміст та розмір процентів, та надала свою згоду на отримання кредитних коштів.

Оскільки сума кредиту незначна і відповідно позивач, детально ознайомившись з умовами договору, мала змогу зрозуміти, що розмір відсотків на пряму буде залежати від строку за який вона поверне кредит, у суду відсутні підстави визнавати несправедливими умови договору, щодо встановлення розміру відсотків за користування кредитом.

Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено.

Відтак, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства.

Тому вимови про стягнення заборгованості за процентами та комісією є обґрунтованими.

Однак відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на це, вимоги позивача про стягнення із відповідача пені у розмірі 14 000 грн не підлягають задоволенню.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе за договором зобов`язання, доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду надано не було, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості тілом кредиту, процентами та комісією є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд вважає, що доводи відповідача про недоведеність позовних вимог, не укладення договору кредиту, не відповідності його діючому законодавству свідчать про небажання відповідача виконувати умови кредитного договору та повертати грошові кошти, а отже не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.509,525,526,530, 625,1054-1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ТОВ «ІННОВА НОВА» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» (реєстраційний код юридичної особи 44127243)суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 (дев`ятнадцять тисяч) 250 грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Реквізити сторін: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова»: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 10, поверх 2, оф. 5, .

ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. А. Троценко