УХВАЛА

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 202/1322/17

провадження № 61-10329св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 (як правонаступники ОСОБА_3 ),

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Наталія Валентиновича

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 рокув складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , у якому просив:

визнати недійсними договір дарування 96/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки площею 0,0614 га за цією ж адресою, укладені 05 квітня 2014 року між відповідачами, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н. В.;

припинити за ОСОБА_5 право власності на ці 96/100 частин житлового будинку і земельну ділянку, а також скасувати державну реєстрацію його права власності на це майно;

повернути сторін договорів дарування у первісний стан та зобов`язати їх повернути однин одному все одержане на виконання договорів;

та здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виділення у його власність і визнання за ним права власності на 1/2 частину в частці 96/100 житлового будинку АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано в 2008 році. За час шлюбу вони придбали 96/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований будинок.

Після розірвання шлюбу відповідач залишилась проживати в спільному будинку. Поділ спільного майна вони не здійснювали.

У серпні 2016 року він дізнався, що 05 квітня 2014 року ОСОБА_4 подарувала належні їм 96/100 частин житлового будинку та земельну ділянку сину - ОСОБА_5 .

Вважав договори такими, що підлягають визнанню недійсними. Він не надавав письмової згоди на розпорядження спільним майном. При укладенні договорів ОСОБА_4 ввела нотаріуса в оману, оскільки не повідомила про те, що майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсними з моменту вчинення договори дарування 96/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,0614 га, кадастровий номер :04:055:0023, розташовані на АДРЕСА_1 , укладені 05 квітня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н. В.

Припинено за ОСОБА_5 право власності на 96/100 частин житлового будинку та на земельну ділянку, площею 0,0614 га, кадастровий номер :04:055:0023, на АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на це майно.

Повернуто сторони - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за договорами дарування у первісний стан та зобов`язано їх повернути один одному все одержане на виконання договорів.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0614 га, кадастровий номер :04:055:0023, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та 96/100 частин житлового будинку, розташовані на АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позову. Спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач як співвласник майна не надавав письмової згоди на його відчуження.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року залучено до участі в справі як правонаступників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову.

Прийнято відмову ОСОБА_1 від позову.

Заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2017 року визнано нечинним та закрито провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 як правонаступник позивача подала заяву про відмову від позову, яку підтримала в судовому засіданні. Наслідки відмови від позову їй зрозумілі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_6 , як особа, яка не брала участі в справі, через представника ОСОБА_8 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вирішив питання про його права та інтереси, оскільки на підставі договорів міни і дарування від 12 травня і 27 травня 2017 року, укладених з ОСОБА_3 він є власником 12/25 частин спірних житлового будинку і земельної ділянки.

Відповідачі були обізнані про зміну власника майна, проте клопотання про його залучення до участі в справі не заявили.

Визнання нечинним заочного рішення суду від 20 березня 2017 року створило для нього несприятливі наслідки, оскільки відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про витребування у нього спірного майна.

Суд апеляційної інстанції не з`ясував належним чином кількість спадкоємців ОСОБА_3 та взагалі можливість правонаступництва у справі, зважаючи на те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_3 вже не був власником 12/25 частин спірних житлового будинку і земельної ділянки.

Подання ОСОБА_1 заяви про відмову від позову є очевидно недобросовісними діями, спрямованими на штучне виведення спірного майна зі складу спадщини.

Апеляційний суд не пересвідчився, чи відповідає інтересам дитини відмова її матері від позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

18 вересня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ОСОБА_4 через представника ОСОБА_9 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_10 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 07 березня 1981 року, який розірвано 12 листопада 2008 року.

28 березня 2001 року ОСОБА_4 і ОСОБА_11 уклали договір купівлі-продажу 96/100 частини будинку на АДРЕСА_1 .

Також 28 березня 2001 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_11 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки на АДРЕСА_1 , площею 0,0614 га, кадастровий номер: :04:055:0023.

На підставі договорів дарування від 05 квітня 2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 96/100 частин спірних житлового будинку та земельну ділянку.

Згідно з пунктом 16 договорів дарування, ОСОБА_4 при укладанні правочинів свідчить, що станом на 28 березня 2001 року і до цього часу у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебувала, не перебуває і відчужуване нерухоме майно є її особистою власністю, набуте за власні кошти. Обдарованому ці обставини відомі, що підтверджується заявою яка знаходиться у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу Кучмій Н. В.

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 підлягає закриттю, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Право на оскарження судових рішень учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, передбачено частиною першою статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення, є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Звертаючись з касаційною скаргою, ОСОБА_6 посилався на те, що на підставі договорів міни і дарування від 12 травня і 27 травня 2017 року, укладених з ОСОБА_3 він є власником 12/25 частин житлового будинку і 12/25 частин земельної ділянки, розташованих на АДРЕСА_1 , які є предметом спору в цій справі. Тому оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції вирішено питання про його права та обов`язки.

Установлено, що оскаржуваною ухвалою суд апеляційної інстанції вирішував питання про прийняття відмови позивача від позову.

Жодних висновків щодо прав чи обов`язків ОСОБА_6 ухвала суду апеляційної інстанції не містить.

При цьому відмова від позову є одностороннім вільним волевиявленням позивача шляхом здійснення процесуальної дії, спрямованої на завершення розгляду судом справи.

Посилання ОСОБА_6 в касаційній скарзі на те, що після ухвалення рішення суду першої інстанції в цій справі він набув право власності на частину майна, щодо якого виник спір, не свідчить про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду, якою до того ж спір по суті не вирішувався, визначає його права чи обов`язки.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що прийняття апеляційним судом відмови позивача від позову в цій справі стосується ОСОБА_6 .

Висновки Верховного Суду

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене, оскільки після відкриття касаційного провадження встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням суду апеляційної інстанції питання про права та інтереси ОСОБА_6 не порушуються, наявні підстави для закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 260, 396 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Наталія Валентиновича, про визнання договорів дарування недійсними та поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов

Відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України ухвалу оформив суддя Тітов М. Ю.