10.04.2026 рава № Справа № 363/3289/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

судді Олійник С.В.,

за участі секретаря Захарової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

16 червня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №300025001 від 30 серпня 2022 року у загальному розмірі 37 333,63 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.08.2022 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Анкети-заяви №300025001 про акцент Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард», внаслідок чого відповідачці надано кредит у сумі 26 546,70 грн на строк 1825 днів, відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплачувати плату за користування ним у строки та на умовах, передбачених договором.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №GL1N426202/1, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором №GL1N426202/1 від 30.08.2022 року.

Заборгованість за договором у встановлений строк погашена не була, у зв`язку з чим станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 37 333,63 грн, з яких: 24 689,35 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 644,28 грн заборгованість за відсотками.

Процесуальні дії та рішення у справі.

28 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.08.2025 року, 13.10.2025 року, 15.12.2026 року, 30.01.2026 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

16 грудня 2025 року від відповідачки на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи для можливості добровільного погашення заборгованості.

19 березня 2026 року від відповідачки на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи для можливості підготувати докази щодо скрутного матеріального становища та зменшення суми витрат на правову допомогу.

02 квітня 2026 року від відповідачки на адресу суду надійшла заява про розстрочку боргу та зменшення суми боргу на правову допомогу із долученням доказів щодо скрутного матеріального становища та інвалідності.

Позиції учасників справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Направив до суду клопотання, в якому підтримав позовні вимоги та просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила зменшити суму витрат на правову допомогу, оскільки справа незначної складності, розглядається у спрощеному провадженні, а відповідачка є інвалідкою, має скрутне матеріальне становище, у зв`язку із чим просила розстрочити виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

30 серпня 2022 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Анкети-заяви за №300025001 про акцепт публічної пропозиції АТ «Банк Форвард», відповідно до умов якого відповідачці було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до Розділу 2 заяви, відповідачка підписанням власноруч цієї Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Банк Форвард» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Форвард» надала згоду та підтвердила усі умови договору.

Згідно із п. 2.1.1. заяви ОСОБА_1 відкро поточний рахунок у гривні.

Пунктом 2.1.2 заяви позичальниця підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «Банк Форвард» на укладення цього договору про банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «Банк Форвард» https://www.forward-bank.com, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування.

У розділі 3 анкети-заяви визначені наступні умови кредитування: сума кредиту 26 546,70 грн; строк, на який виданий кредит - 1825 днів, з 30.08.2022 по 28.08.2027; ставка по кредиту на строкову частину основного боргу - 35% річних; ставка по кредиту на прострочену частину основного боргу - 0,00001% річних; плата за пропущення платежів: перший пропуск - 0 грн, другий (підряд) пропуск 350,00 грн, третій (підряд) пропуск - 400,00 грн, четвертий (підряд) та кожного наступного 400,00 грн.

Між сторонами у справі узгоджено графік платежів, що є Додатком за №1 до Договору, відповідно до якого було узгоджено суму кредиту, розмір нарахованих процентів, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, інші послуги банку, які також нараховані щомісячно, дату повернення кредиту.

АТ «Банк Форвард» свої зобов`язання щодо надання кредиту виконало, перерахувавши на банківський рахунок відповідачки грошові кошти в розмірі 26 546,70 грн, що вбачається з виписок по особовим рахункам.

25 липня 2024 року між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» укладений договір за №GL1N426202/1 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «Банк Форвард»» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» за плату, належні йому права вимоги до відповідачки в сумі 37 333 грн, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до цього договору.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в сумі 37 333,63 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 24 689,35 грн; заборгованість за відсотками 312 644,28 грн.

06 червня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу ОСОБА_1 направило досудову вимогу щодо повернення грошових коштів для погашення заборгованості.

Застосовані норми права.

Відповідно до норм ст. ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Мотиви і висновки суду.

Зі змісту виписки про рух грошових коштів по рахунку, відкритому для обслуговування ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами.

Відповідачка не подала доказу на підтвердження належного виконання грошових зобов`язань за договором №300025001 від 30 серпня 2022 року, внаслідок чого винила заборгованість по поверненню кредитних коштів у загальному розмірі 37 333,63 грн.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» уклав з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, за яким АТ «Банк Форвард» відступив позивачу право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №300025001 від 30 серпня 2022 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення суду відповідач хоча б частково повернув вказаний борг.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути борг за кредитним договором №300025001 від 30 серпня 2022 року в розмірі 37 333 гривень 63 копійок.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з платіжною інструкцією №11362 від 06.06.2025 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Судом встановлено, що 02 червня 2025 року між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» укладений договір про надання правової допомоги №0206.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи №363/3289/25 в суді першої інстанції становить 7 000,00 грн, що підтверджується акт №453 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 09.06.2025 року, детальний опис наданих послуг до акту №453 від 09.06.2025 року, ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1374343 від 04.06.2025 року.

Отже, представником позивача надано належні та допустимі докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг,виконаних робіт та їх вартість.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22 зазначив, що керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Водночас, загальна вартість правничої допомоги, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 7 000,00 грн, що є значною сумою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі №756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, аналізуючи надані докази, з огляду на незначну складність справи, ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Щодо розстрочення виконання рішення.

Пунктом 2 частини сьомої статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Наведені вище положення процесуального законодавства не містять окремо визначених підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Згідно з частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

ЦПК України врегульовано вирішення питань про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду статтею 435 ЦПК України, у зв`язку з чим, на підставі частини дев`ятої статті 10 ЦПК України, суд вважає за необхідне застосувати положення цієї статті для вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду в даній справі.

Так, згідно з частиною третьою статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини четвертої статті 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною п`ятою статті 435 ЦПК України передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

На підтвердження свого важкого фінансового становища, пов`язане з інвалідністю та хворобами, відповідачкою долучено довідку до акту огляду медико соціального експертною комісією серії АВ №1074357 від 15.09.2021 року щодо отримання довічної інвалідності третьої групи за загальним захворюванням, виписку із медичної карти стаціонарного хворого 4128/1504 хірургічного відділення від 16.09.2025 року, ультразвукове дослідження органів черевної порожнини та нирок, відомості з Державного реєстру ФОП про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 10.03.2026 року, довідку про доходи із зазначеною сумою пенсії за період 01.01.2025 по 31.12.2025 року розміром 42 605,42 грн.

Враховуючи те, що відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, що не дозволяє їй разово сплатити всю суму заборгованості, суд доходить висновку про можливість розстрочення виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 333,63 грн строком на дванадцять місяців, шляхом сплати рівними платежами щомісяця.

Керуючись ст. 258, ст. 259, ст.ст. 263-265, 268, ст.280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 333 грн 63 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати по сплаті професійної правничої допомоги 2 000 грн.

Розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення суду в частині стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» загальної суми заборгованості за договором №300025001 від 30 серпня 2022 року, розстрочивши загальну суму заборгованості у розмірі 37 333 (тридцять сім тисяч триста тридцять три) грн 63 коп. на 12 (дванадцять) місяців рівними частинами по 3 111 грн (три тисячі сто одинадцять) грн 14 коп., починаючи з першого числа місяця, що наступає за місяцем набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , адреса місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, 4-й поверх.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя С.В. Олійник