Дата документу 13.04.2026
Справа № 334/1847/26
Провадження № 2-о/334/113/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Александровій А.С.

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , Заінтересована особа: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

адвокат Бубнов Д.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована наступним: ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підлісний Олексинець, Городоцького району, Хмельницької області, з 2002 року є пенсіонеркою за віком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_2 .

Батько ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , помер ще в 2010 році в російській федерації де і постійно мешкав з середини 1970-х років.

Починаючи з 1992 року і до моменту смерті сина, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 мешкали в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

В колишньому паспорті ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 виданого в травні 1997 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області на 11 сторінці була проставлена відмітка щодо його місця реєстрації в гуртожитку за вказаною адресою: АДРЕСА_2 .

13.02.2019 року ОСОБА_2 отримав новий паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_2 , що був виданий Дніпровським районним відділом у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області.

Як з`ясувалось ОСОБА_1 після звернення до приватного нотаріуса Межова А.В., що відбулось після смерті сина ОСОБА_2 у лютому 2026 року, то 19.02.2019 року ОСОБА_2 отримав довідку № від 19.02.2019 року про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, в якій було зазначено в графі щодо місця його проживання: «місце реєстрації відсутнє».

За яких обставин не були перенесені та не внесені відомості до відповідного реєстру щодо реєстрації ОСОБА_2 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , невідомо, однак ОСОБА_2 разом із матір`ю, ОСОБА_1 , весь час починаючи з 1992 року і до момент смерті мешкав в гуртожитку в кімнаті № НОМЕР_3 за вищевказаною адресою.

Син заявниці, ОСОБА_2 , у шлюбі не перебував, дітей у нього не має.

Також у вказаній кімнаті АДРЕСА_3 , знаходяться особисті речі сина заявниці, ОСОБА_2 , та речі його домашнього вжитку. За життя син опікувався матір`ю, купував їй ліки, продукти харчування, вони спільно вели домашнє господарство. Іншого місця мешкання у ОСОБА_2 не було.

В грудні 2024 року син заявниці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був призваний за мобілізацією до Збройних сил України та надалі проходив службу механіком-водієм 1 відділення дорожньої техніки взводу забезпечення руху інженерно-дорожньої роти НОМЕР_4 інженерного батальйону військової частини НОМЕР_5 , був старшим сержантом.

Навіть попри проходження служби в Збройних силах України ОСОБА_2 , так і продовжував опікуватись своєю матір`ю, ОСОБА_1 . У відпустку та у дні звільнення від служби ОСОБА_2 завжди приїздив додому, проводив час із матір`ю, піклувався про неї, купував їй продукти харчування, ліки та фактично заявниця та її син продовжували спільне проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час виконання обов`язків військової служби помер. Причиною його смерті стала серцево-судинна недостатність.

ОСОБА_2 заповіту не залишив, а отже спадкування відбувається за законом.

Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Фактично спадкове майно, що залишилось після смерті її сина, ОСОБА_2 , а саме: грошові вклади з відповідними нарахованими відсотками на рахунках у АТ КБ «Приватбанк», прийняла заявниця, ОСОБА_1 , оскільки з 1992 року вона постійно проживала разом із сином в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , та була впевнена, що він був зареєстрований разом із нею за вказаною адресою.

Таким чином вважаючи, що спільним проживанням та реєстрацією заявниця прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Межова А.В. з заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом після її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Однак, було з`ясовано, що на день смерті син заявниці, ОСОБА_2 , не був зареєстрований за будь-якою адресою, а тому виходило, що його мати ОСОБА_1 була зареєстрована окремо від спадкодавця та відповідно не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України, і з вказаних причин приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Межов А.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом про що 03.02.2026 року виніс відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Враховуючи вказані обставини заявниця звернулась із даною заявою до суду в якій просить суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, її сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки встановлення вказаного факту має для заявниці юридичне значення, так як це є підставою для реалізації нею своїх прав, як спадкоємиці померлого ОСОБА_2

06 березня 2026 року відкрито провадження по справі та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Адвокат Бубнов Д.Ю. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги викладені у заяві підтримав у повному обсязі.

Представник Запорізької міської ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час виконання обов`язків військової служби помер. Причиною його смерті стала серцево-судинна недостатність (а.с.16-18).

ОСОБА_2 заповіту не залишив, а отже спадкування відбувається за законом.

Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно копії паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 виданого в травні 1997 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області на 11 сторінці проставлена відмітка щодо його місця реєстрації в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно постанови від 03.02.2026 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Межов А.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку, необхідний для прийняття спадщини.

Крім того, згідно даної постанови встановлено, що відповідно до довідки № 06.4-06/02/155 від 05 січня 2026 року, виданою Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради вбачається, що інформація щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутня (а.с.19).

Також, згідно копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру місце реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутня (а.с.15).

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦКУкраїни спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1268 ЦКУкраїни спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦКУкраїни спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_2 на день смерті останнього, підтверджується дослідженими судом доказами.

Даний факт, за встановленням якого звертається заявниця має юридичне значення, оскільки визначає її право спадкування і інакше, як у судовому порядку не може бути встановлений, а отже вимоги заявника ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 81, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , Заінтересована особа: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_6 , разом зі спадкодавцем, її сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час відкриття спадщини, в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13 квітня 2026 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.