Справа № 509/5480/24
14 квітня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряки Г.М.
відповідача ОСОБА_1 та представника відповідачів адвоката Няньчука О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в с.-щі Овідіополь, заяву представниці позивачки ОСОБА_2 адвоката Аверіної В.В. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності та скасування запису про державну реєстрацію права власності, суд,-
Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 31.03.2026 р. - позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності та скасування запису про державну реєстрацію права власності задоволено, визнано за ОСОБА_2 - право власності на 19/100 частин житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 ; визнано протиправним та скасувано запис про проведену державну реєстрацію права власності внесених Державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Ю.В. 11.10.2024 року, індексний номер рішення 75500333.

В мотивувальній і резолютивній частинах заяви про зміну предмету позову в редакції від 22.04.2025 р., представницею позивачки ОСОБА_2 адвокатом Аверіною В.В., було зроблено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, станом на дату подачі вказаної заяви до суду, в сумі 20000 грн., та заявою про те, що остаточний розрахунок судових витрат буде надано відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи відсутність точної суми судових витрат, визначених представницею позивачки, вказані вимоги відповідно не розглянуті судом при ухваленні рішення.

02.04.2026 р., у встановлений 5-ти денний строк з дня ухвалення судом рішення по справі, представницею позивачки ОСОБА_2 адвокатом Аверіною В.В. через електронний суд було подано заяву про ухвалення додаткового рішення з приводу стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_2 - судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн. та судового збору у сумі 4408,75 грн., мотивуючи це тим, що вказана позовні вимоги не була вирішена та не розглянуті судом у вказаному судовому рішенні, хоча докази вказаних витрат на правову допомогу містяться в матеріалах справи з урахуванням збільшеної суми витрат на правову допомогу з детальним описом робіт та витраченого адвокатом часу з вказівкою на вартість кожного виду роботи адвоката.

Представниця позивачки ОСОБА_2 адвокат Аверіна В.В. в судове засідання не з?явилася, причини неявки не повідомивла про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, надіславши до суду заяву, в якій підтримала свою заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, які просила задовольнити та проханням про проведення судового засідання за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів адвокат Няньчук О.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви про стягнення з них судових витрат з підстав відсутності в матеріалах справи оригіналів документів, що підтверджують надання позивачці адвокатських послуг.

Заслухавши думку відповідача та їхнього представника, дослідивши матеріали цивільної справи, заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та додані до неї документальні докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ст. 246 ЦПК України, у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Частиною 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Суд з?ясував, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 31.03.2026 р. - позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності та скасування запису про державну реєстрацію права власності задоволено, визнано за ОСОБА_2 - право власності на 19/100 частин житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 ; визнано протиправним та скасувано запис про проведену державну реєстрацію права власності внесених Державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Ю.В. 11.10.2024 року, індексний номер рішення 75500333.

В мотивувальній і резолютивній частинах заяви про зміну предмету позову в редакції від 22.04.2025 р., представницею позивачки ОСОБА_2 адвокатом Аверіною В.В., було зроблено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, станом на дату подачі вказаної заяви до суду, в сумі 20000 грн., та заявою про те, що остаточний розрахунок судових витрат буде надано відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи відсутність точної суми судових витрат, визначених представницею позивачки, вказані вимоги відповідно не розглянуті судом при ухваленні рішення.

Так, 02.04.2026 р., у встановлений 5-ти денний строк з дня ухвалення судом рішення по справі, представницею позивачки ОСОБА_2 адвокатом Аверіною В.В. через електронний суд було подано заяву про ухвалення додаткового рішення з приводу стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_2 - судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн. та судового збору у сумі 4408,75 грн., мотивуючи це тим, що вказана позовні вимоги не була вирішена та не розглянуті судом у вказаному судовому рішенні, хоча докази вказаних витрат на правову допомогу містяться в матеріалах справи з урахуванням збільшеної суми витрат на правову допомогу з детальним описом робіт та витраченого адвокатом часу з вказівкою на вартість кожного виду роботи адвоката.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що представництво інтересів позиваки в даній цивільній справі здійснювалось адвокатом Аверіною В.В. згідно адвокатського ордеру серії ВН № 1477404 від 19.02.2025 р., договору про надання правничої допомоги № 10-01/02/24 від 10.02.2025 р., доданих до позову, та заявою у мотивувальній частині позову, підписаним і поданим адвокатом Аверіною В.В. про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у виді витрат на правову допомогу в загальній сумі 30000 грн., яка була зазначена у відповідній таблиці, що міститься у заяві про ухвалення додаткового рішення, з детальним описом і об?ємом адвокатських послуг (робіт) з вказівкою на вартість кожної послуги адвоката окремо та витраченим адвокатом часу, що судом розцінюється як акт виконаних робіт, зробленим адвокатом при наданні адвокатських послуг клієнту (позивачці) ОСОБА_2 .

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Надаючи оцінку того, які саме дії підпадають під поняття «представництво» та підлягають відшкодуванню як витрати на правову допомогу, Верховний Суд в своїй Постанові № 910/7586/19 від 25.05.2021 р. зазначив, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката.

При цьому, паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

З огляду на що колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта та відповідно, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Отже, правова допомога - є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 07.07.2021 р. по справі № 910/12876/19, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, серед іншого, зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

В постанові від 19.07.2021 р. по справі № 910/16803/19 Верховний Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, дійшов до висновку, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

За змістом частини 1 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частинами 2 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.п. 1,2,4,5,6,12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10,11,12,13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, на думку суду, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем під час розгляду справи не заявлялось відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд приймає до уваги вказані в рахунку розміри фактичних витрат за надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно рішення ЄСПЧ Справа «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) від 07.02.2014 року суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов?язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».

Також згідно висновку, зазначеного у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021р. по справі № 159/5837/19, вказано, що відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на таку допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об?єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р.у справі № 753/1203/18.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Аналогічні висновки висвітлені в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 «розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заява про судові витрати з додатками, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками, всі копії документів завірені представником відповідача з дотриманням положень статті 94 КАС України».

На думку суду, витрати на правову допомогу позивачам адвокатом в сумі 30000 грн., детальний опис яких міститься в акті прийому-передачі (заявці про надання послуг) - повністю відповідає вимогам закону, є співмірним з задоволеними позовними вимогами, беручи до уваги тривалий час розгляду справи і її складність, враховуючи час на отримання витребуваних судом доказів, відправку яких постійно забезпечувала представниці позивачки адвокат Аверіна В.В. та підтверджений документально, а тому підлягає задоволенню на вказану суму зі стягнення її з відповідачів не в солідарному, а в дольовому прядку згідно із Законом.

В той же час, суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги щодо стягнення з відповідачів також в дольовому порядку суми судового збору, який згідно всіх квитанцій, що містяться в матеріалах справи становлять 1816,80 грн., як підтверджених документально, а не 4408,75 грн., як просить представниця позивачки.

За ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. За ч. 2 цієї ж статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 81,133,134,137,141,264,270,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1.Заяву представниці позивачки ОСОБА_2 адвоката Аверіної В.В. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності та скасування запису про державну реєстрацію права власності задовольнити частково ;

2.Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 509/5480/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності та скасування запису про державну реєстрацію права власності, в частині розподілу судових витрат ;

3.Стягнути з дольовому порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП : НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП : НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП : НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. та судовий збір 1816,80 грн. ;

4.В задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 14.04.2026 року.

Суддя Гандзій Д.М.