Справа № 756/5753/26
Провадження № 4-с/756/66/26
Оболонський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Пукало А.В., розглянувши матеріали скарги боржника ОСОБА_1 ,

стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

суб`єкт оскарження: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ),

на бездіяльність державної виконавчої служби та про зобов`язання зняти арешт з майна боржника і скасування заборони на його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просила:

- визнати неправомірною бездіяльність Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ);

- зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) зняти арешт, накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 , скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить їй.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 448 ЦПК України передбачено вимоги щодо форми і змісту скарги.

Так, пунктом 2 частиною четвертою статті 448 ЦПК України передбачено, що до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Вимога про надання доказів надіслання заяви, скарги, клопотання чи заперечення (надання) іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділи VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України).

Такий правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 591/1581/20.

У той же час, скаржник, звернувшись до суду зі скаргою на бездіяльність Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), не надала доказів надіслання (надання) копії такої скарги з додатками Оболонському відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ).

Інші учасники справи не повинні бути позбавлені процесуального права на інформацію про подану скаржником скаргу до суду. Надання копії скарги іншим учасникам необхідно для того, щоб до початку розгляду справи по суті, надати можливість останнім підготуватися до судового засідання, зібрати необхідні докази, надати пояснення, представити заперечення проти скарги.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Також суд звертає увагу, що у додатках до скарги, а саме у п. 14, вказано про надання постанови про закінчення виконавчого провадження № 5220300 від 17.12.2025 в 1 прим., однак фактично скаржником надано лист в.о. начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Сириці О.С. № 806152 від 18.01.2026 про наявність такої постанови, що суперечить вимогам п. 10 ч. 3 ст. 448 ЦПК України.

Також в порушення п. 5 ч. 3 ст. 448 ЦПК України скаржником не вказано ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження та не повідомлено про причини неможливості його повідомлення.

За встановлених судом обставин, відповідно до частини п`ятої статті 448 ЦПК України скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню без розгляду. При цьому суд роз`яснює, що повернення скарги не є перешкодою для повторного звернення зі скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 , стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суб`єкт оскарження: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), на бездіяльність державної виконавчої служби та про зобов`язання зняти арешт з майна боржника і скасування заборони на його відчуження- повернути заявнику разом з додатками.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Андрій ПУКАЛО