Справа №317/2030/26
Провадження № 2-о/317/105/2026
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

13 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Каряка Д.О., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення фізичної особи померлою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просить: 1) оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим, який зник безвісті під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України, у складі військової частини НОМЕР_1 ; 2) датою оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати дату зникнення безвісті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) місцем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати населений пункт Кліщівка, Бахмутського району, Донецької області. В обґрунтування мети, з якою заявник звернувся до суду, зазначає, що оголошення ОСОБА_2 померлим необхідно для призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху як таку, що подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177, 294, 307 ЦПК України. При залишенні заяви без руху, суд керується положеннями ч. 9 ст. 10 ЦПК України, оскільки розділом IV ЦПК України прямо не врегульовано дії судді при поданні до суду заяви, яка не відповідає вимогам ЦПК України.

Так, в порушення ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява не містить: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів до подання заяви, якщо такі здійснювалися, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із заявою (за наявності), не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, також, заява не містить підтвердження заявника про те, що ним не подано іншої заяви з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, заявником при зверненні до суду не сплачено судовий збір.

У відповідності до положень п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, оголошення фізичної особи померлою, а також про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином, існує відмінність між процедурами оголошення фізичної особи померлою та встановлення факту смерті особи.

Оголошення померлим - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Оскільки заява ОСОБА_2 подана не про встановлення факту смерті, а саме про оголошення особи померлою, тож судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Належним доказом, який підтверджує сплату судового збору є оригінал квитанції чи платіжного доручення, доданий до позовної заяви.

За приписами ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення із зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 46 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісти за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Так, визнання особи померлою є крайньою мірою та потребує встановлення всіх об`єктивних обставин, що стали передумовою для такого звернення, з метою уникнення в подальшому негативних наслідків щодо переходу майнових прав особи, оголошеної померлою, у разі її появи.

За правовими наслідками оголошення фізичної особи померлою прирівнюється до правових наслідків, які настають у разі смерті фізичної особи, а саме: на майно такої особи відкривається спадщина.

Відповідно до статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини.

Виходячи з цього, заінтересованими особами у даній справі мають бути усі спадкоємці особи, якщо вони є, чи відповідна територіальна громада, та орган державної реєстрації актів цивільного стану, який є реєстратором рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи померлою, тощо.

Натомість, заявником не залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб усіх його спадкоємців чи відповідну територіальну громаду та орган державної реєстрації актів цивільного стану, який є реєстратором рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи померлою.

В порушення ч. 1 ст. 306 ЦПК України, заявником не додано до заяви доказів в підтвердження родинних відносин між ним та ОСОБА_2 , що є обов`язковою умовою під час розгляду справ у порядку окремого провадження.

Також слід звернути уваги, що ОСОБА_1 фактично просить, з одного боку, оголосити ОСОБА_2 померлим, а з іншого встановити факт його смерті в певний час, місця та за певних обставин.

Відповідно до статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з частиною першою статі 306 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Частиною першою статті 308 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

З наведених норм Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України випливає, що заява про оголошення особи померлою може містити лише одну вимогу про оголошення особи померлою, рішення суду за результатами розгляду такої заяви теж може бути лише про оголошення особи померлою (за наявності для цього підстав), а не про встановлення місця смерті (загибелі) особи, та обставин настання смерті (загибелі).

Більше того, смерть (загибель) особи є підставою для встановлення факту смерті особи в певний час, тобто факту, що має юридичне значення (пункт 7 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України), а не для оголошення особи померлою, оголошення особи померлою не є тотожнім встановленню факту смерті (загибелі) особи.

Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/11021/22 від 11.12.2024 фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України). З урахуванням конкретних обставин справи, суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

Враховуючи вказане, для усунення недоліків заявнику необхідно надати докази, щодо спливу шестимісячного терміну з моменту закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі ОСОБА_2 , а також надати відомості щодо звернення заявника до правоохоронних органів з заявою щодо розшуку та відомості, які ним отримані, не вказано також чи заводилася розшукова справа відносно ОСОБА_2 , відомості про заходи, які вживалися особисто заявником для визначення місця перебування ОСОБА_2 .

Слід зазначити, що відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18).

Встановлення факту смерті особи в певний час, тобто факту, що має юридичне значення, здійснюється судом у порядку глави 6 "Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розділу IV Цивільного процесуального кодексу України, тоді як оголошення особи померлою здійснюється у порядку глави 4 " Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою" розділу IV Цивільного процесуального кодексу України.

Відтак, ці два інститути: оголошення особи померлою та встановлення факту загибелі особи, мають різну правову мету і предмет доказування, кожну із вимог належить розглядати у різних порядках, за різними статтями ЦПК України, різним складом суду (за участю присяжних та без такої), поданням різних доказів, і кожна з вимог має різні юридичні наслідки.

Таким чином, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, заявнику слід зазначити спосіб захисту та вказати в якому порядку підлягає розгляду його заява на підставі ст. 305 ЦПК України чи на підставі п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та надати підтверджуючі докази перебування заявника та ОСОБА_2 у родинних відносинах, докази, щодо спливу шестимісячного терміну з моменту закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі ОСОБА_2 , а також вирішити питання щодо заінтересованих осіб та долучити докази сплати судового збору, сплаченого у відповідності із ЗУ «Про судовий збір».

З урахуванням вищевикладеного, заяву слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків. Протягом наданого судом строку заявнику слід подати до суду заяву, яка б відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, з усуненням вказаних в даній ухвалі суду недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення фізичної особи померлою - залишити без руху та надати заявнику строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви в п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, заява вважатиметься неподаною і повертається заявнику.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Д.О. Каряка