УХВАЛА

31 березня 2026 року

м. Київ

справа № 128/1868/25

провадження № 61-3672ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих коштів грошової компенсації за належні для отримання житлові приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації (далі - УПСЗН Вінницької РДА) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих коштів грошової компенсації за належні для отримання житлові приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей

в розмірі 2 571 653, 28 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року у задоволенні позову УПСЗН Вінницької РДА відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року апеляційну скаргу УПСЗН Вінницької РДА задоволено. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов УПСЗН Вінницької РДА задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації неправомірно отримані

з Державного бюджету України кошти у виді грошової компенсації за належні для отримання житлові приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, у розмірі 2 571 653, 28 грн. Вирішено питання розподіл судових витрат.

17 березня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що перше касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року було подано 12 лютого 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Ухвалами Верховного Суду від 20 лютого 2026 року (касаційне провадження № 61-2060ск26) та від 10 березня 2026 року (касаційне провадження

№ 61-2724ск26) касаційні скарги ОСОБА_1 було повернуто з підстав передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи особи, яка подає скаргу та наявні докази на підтвердження цих доводів, визнає причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними, оскільки вперше скаргу було подано в межах встановленого законом строку, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, а обставини які стали підставою для повернення скарги усунуто.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 14 травня 2025 року

у справі № 466/2086/14-ц, у постановах Верховного Суду від 02 лютого

2018 року у справі № 556/1231/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 174/406/16-ц, від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17,

від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17, від 03 травня 2018 року

у справі № 473/2859/17, від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15,

від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, від 29 березня 2022 року

у справі № 296/3518/19, від 08 лютого 2024 року у справі № 755/7716/20,

від 15 березня 2024 року у справі № 344/20888/21, у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня

2014 року у справі № 6-91цс14, що передбачає вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті пункту 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень

в Українській РСР від 11 грудня 1984 року № 470, що передбачає вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Заявником подано клопотання про зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року, до закінчення перегляду справи № 128/1868/25 в касаційному порядку, яке обґрунтовано тим, що примусове виконання оскаржуваної постанови щодо стягнення із ОСОБА_1 коштів у розмірі 2 571 653, 28 грн, призведе до відкриття виконавчого провадження, арешту рахунків та майна, звернення стягнення на єдине житло заявника та його сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду

в касаційному порядку.

Саме по собі подання касаційної скарги не є підставою для зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, ймовірність утруднення повороту виконання судового рішення внаслідок можливого його скасування, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та осіб, які не брали участі

у справі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Отже, клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи

і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про зупиненнявиконання постанови Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року, колегія суддів вважає, що воно є необґрунтованим.

Відомостей про початок процедури примусового виконання оскарженого рішення суду першої інстанції (відкриття виконавчого провадження) заявником не надано.

У разі скасування оскарженого судового рішення, інтереси заявника забезпечені процесуальним механізмом повороту виконання судового рішення (стаття 444 ЦПК України). Обставин, які б могли ускладнити або унеможливити вказаний поворот виконання заявником не наведено.

Отже, заявником наразі не доведена необхідність зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі

№ 128/1868/25.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі № 128/1868/25.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Вінницького районного суду Вінницької області цивільну справу № 128/1868/25 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих коштів грошової компенсації за належні для отримання житлові приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі № 128/1868/25.

Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та додані до неї документи, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк