Справа № 541/1942/25
Номер провадження 2-о/541/27/2026
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2026 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участі заявниці, представника заінтересованої особи Білоус В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України Полтавської області в особі Миргородського відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, -

В с т а н о в и в :

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України Полтавської області в особі Миргородського відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області.

Заявниця звернулася до суду із зазначеною заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). В обґрунтування заяви зазначила, що вона після звернення у березні 2025 року до Миргородського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено її належність до громадянства України та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України. Таким чином, без встановлення факту постійного проживання на території України вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2025 року заявлені вимоги було задоволено.

Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернулося до суду з заявою про перегляд судового рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2025 року у справі за № 541/1942/25 за нововиявленими обставинами, оскільки під час проведення перевірок в рамках розгляду заяви про встановлення належності до громадянства ОСОБА_1 було встановлено, що за обліками Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про шлюб №12 від 10.10.1998 Виконавчим комітетом Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, відповідно до якого з 10.10.1998 року ОСОБА_1 має прізвище « ОСОБА_2 ». Інформація щодо розірвання вищезазначеного шлюбу за обліками Державних реєстрів відсутня, що свідчить про повні персональні дані особи з 10.10.1998 року « ОСОБА_3 ». Судом при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення не було встановлено факту зміни персональних даних заявниці та проживання її на сьогоднішній день за персональними даними ОСОБА_3 . Зазначені обставини стали відомі УДМС 16.09.2025 року. Просили скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.07.2025 року та ухвалити нове рішення з врахуванням вказаних обставин.

Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року заяву Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України Полтавської області в особі Миргородського відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області задоволено. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України Полтавської області в особі Миргородського відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області скасовано за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що в неї був паспорт радянського зразка який вона загубила, питанням про його поновленням не займалася. Вказала, що прізвище « ОСОБА_4 » - це її дівоче прізвище, була у шлюбі з ОСОБА_5 . Вказала, що також зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дочку ОСОБА_7 . Чоловік ОСОБА_6 помер, де і коли вона не знає. Все своє життя вона проживала в АДРЕСА_1 , там же навчалася в школі, а після того в технікумі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_8 суду пояснив, що при виконанні рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2025 року було встановлено, що заявниця ОСОБА_1 має прізвище « ОСОБА_2 », оскільки нею був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області 10 жовтня 1998 року, про що вона не повідомила суду при розгляді справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 15.06.1969 вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Хомутець Миргородського району Полтавської області, Україна /а.с.5/.

23 липня 1991 року в книзі реєстрації актів про народження виконкому Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, Україна, проведено запис № 18 про народження ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 ./а.с.6/

Відповідно до інформації яка надана на №5332/2358-24 від 13.09.2024 року УДМСУ в Полтавській області зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданого 02.07.1989.

10 жовтня 1998 року ОСОБА_1 був укладений шлюб у Виконавчому комітеті Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, відповідно до якого з 10 жовтня 1998 року ОСОБА_1 має прізвище « ОСОБА_2 » (а.с. 118). 05 листопада 2025 року реєстратором Миргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прізвище нареченого а нареченої змінено з « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_9 » (а.с.83-84).

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що заявниця - її рідна сестра. ОСОБА_1 народилася і весь час мешкає у с.Хомутець Миргородського району, тут ходила в школу та навчалася в технікумі, вийшла заміж десь у 1989 році ІНФОРМАЦІЯ_5 народила дочку ОСОБА_11 . Займалася дитиною та проживала з батьками по АДРЕСА_1 . За весь час проживання ОСОБА_1 ніколи не виїжджала за межі Миргородського району.

Заявниця звернулась до Миргородського відділу УДМС у Полтавській області щодо оформлення паспорта громадянина України на підставі ст.3 Закону України «Про громадянство», але їй було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено її належність до громадянства України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.1 ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року №588/2006зі змінами, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи підчас її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За таких обставин, юридичне значення має факт постійного проживання заявника на території України в певний період часу, а саме станом на 24 серпня 1991 року чи станом на 13 листопада 1991 року.

За змістом п. 3 ч. 2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

З матеріалів справи вбачається, що заявниця зверталася до Управління Державної міграційної служби у Полтавській області з заявою про видачу паспорта громадянина України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений уст..273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2ст.256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.2 ч.5ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,259,263-265, 268,315-319 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України Полтавської області в особі Миргородського відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с.Хомутець Миргородського району Полтавської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Дністрян