ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 752/3371/25

провадження № 61-6505св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грант Капітал» на постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О.,

Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант-Капітал» про захист прав споживачів, розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Гарант-Капітал», товариство), в якому просила:

- розірвати договір про участь у Фонді фінансування будівництва

від 21 листопада 2018 року № 87838 та додаткову угоду № 1

до договору від 21 листопада 2018 року № 87838 про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 листопада 2018 року, укладені між ОСОБА_1 та акціонерним товариством акціонерним комерційним банком «АРКАДА», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гарант-Капітал»;

- стягнути з ТОВ «ФК «Гарант-Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачені

за договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 листопада 2018 року № 87838 грошові кошти у розмірі 940 728,55 грн та пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»

у розмірі 41 147 466,78 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант-Капітал», як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «Гарант-Капітал» у межах позовних вимог на загальну суму 940 728,55 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивачем в повному обсязі було здійснено оплату вартості квартири як предмета договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 листопада 2018 року № 87838, яка розташована на АДРЕСА_1 , в житловому будинку № 26 , на 5-му поверсі, номер об`єкта інвестування 38, кількість кімнат 2, загальна площа об`єкта інвестування відповідно до проєкту 57,45 кв. м.

Грошові кошти передано в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартири в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на дату подання позовної заяви, об`єкт інвестування позивачу не переданий, а об`єкт будівництва не побудований.

ТОВ «ФК «Гарант Капітал», яке є правонаступником банка, не створено резерв

для виплати коштів довірителям, що є грубим порушенням закону та умов вищезазначеного договору.

Позивач вказувала, що товариство привласнило значну суму грошових коштів, які належать довірителям фонду фінансування будівництва. Зменшення залишків на рахунках фонду фінансування будівництва та відповідні фінансові порушення підтверджують, що товариство може продовжувати нецільове використання грошових коштів, що унеможливить виконання рішення суду про стягнення коштів на користь довірителів фонду фінансування будівництва.

Накладення арешту на грошові кошти у цій справі забезпечить збереження активів для подальшого виконання судового рішення у разі задоволення позову ОСОБА_1 та унеможливить їх виведення чи використання в обхід інтересів довірителів фонду фінансування будівництва. Невжиття заходів забезпечення позову створює ризик втрати грошових коштів довірителів та унеможливлення захисту прав ОСОБА_1 через відсутність можливості виконання рішення суду в майбутньому.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року у складі судді Кирильчук І. А.у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивача про ймовірне утруднення виконання судового рішення у справі є необґрунтованими та недоведеними і базуються лише на припущеннях, оскільки

ОСОБА_2 не надано доказів, які б свідчили про фінансовий стан відповідача, а також доказів, якими б підтверджувалась реальна загроза неможливості виконання судового рішення в зв`язку з відсутністю у відповідача грошових коштів. Доводи заявника ґрунтуються виключно на його сумнівах щодо можливої недобросовісної поведінки відповідача та не доведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову не зазначені обставини, які свідчать про те, що неприйняття вказаного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо розірвання договору та стягнення грошових коштів, у випадку задоволення судом зазначених вимог.

Крім того, накладення арешту на грошові кошти товариства може спричинити перешкоди у здійсненні ним господарської діяльності.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 рокуапеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову у справі.

Накладено арешт на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант-Капітал», що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, що будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали (постанови) суду про забезпечення позову, в межах суми позовних вимог 940 728,55 грн, за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, оплати заробітної плати.

У задоволенні решти заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач належно обґрунтувала ризики невиконання судового рішення, а також повідомила суду інформацію, у тому числі, щодо фінансових порушень відповідача.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення коштів з відповідача, які були передані позивачем до Фонду фінансування будівництва з метою отримання у власність квартири в об`єкті будівництва, тому вимоги про забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами.

Разом з тим, вимоги заяви щодо накладення арешту на рахунок відповідача в іноземній валюті, що міститься на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок між позивачем та відповідачем здійснювався у гривневому еквіваленті, що підтверджується матеріалами справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2025 року ТОВ «ФК «Гарант-Капітал» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі ухвалу суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грант Капітал» на постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року, витребувано справу із суду першої інстанції.

У жовтні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд зробив помилкові висновки про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти товариства у межах суми позовних вимог.

Апеляційний суд формально погодився з доводами ОСОБА_1 , не з`ясував усі фактичні обставини справи, не надав оцінку ризикам невиконання товариством судового рішення, запереченням товариства проти застосування заходів забезпечення позову.

Фактично суд апеляційної інстанції наклав арешт на всі банківські рахунки товариства у межах відповідної грошової суми, хоча грошові кошти фонду фінансування будівництва обліковуються на окремому рахунку, вони відокремлені від іншого майна управителя фонду фінансування будівництва.

Крім того, фонд фінансування будівництва не несе відповідальності перед третіми особами власним майном, за винятком доведення обставин, за яких відповідно до законодавства управитель фонду фінансування будівництва несе відповідальність власним майном.

Вважає, що позивач не довела відсутність у товариства грошових коштів,

і, як наслідок, наявність реального ризику невиконання товариством судового рішення у справі. Постанова апеляційного суду ґрунтується на припущеннях,

що заборонено нормами процесуального закону (частина шоста статті 81

ЦПК України).

Апеляційний суд порушив права інших довірителів фонду фінансування будівництва, які не є учасниками цієї справи.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша

статті 2 ЦПК України).

Судом установлено, що 21 листопада 2018 року між ПАТ «АКБ «Аркада» та ОСОБА_1 укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва № 87838, відповідно до умов якого управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до правил фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів (оперативний резерв) залишається в управлінні управителя.

Об`єктом будівництва за цим договором є житловий будинок АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 6 договору про участь у фонді фінансування будівництва від 21 листопада 2018 року № 87838 за довірителем закріплюється об`єкт інвестування - квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складова частина об`єкта будівництва житловий будинок № 26, номер об`єкта інвестування 38 .

ОСОБА_1 здійснила оплату вартості вказаної квартири, яка є предметом договору № 87838, у сумі 940 728,55 грн та 29 грудня 2018 року отримала свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Еврика»

№ 303275 за програмою ТОВ «Аркада-будівництво».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12 січня 2021 року у справі

№ 910/14860/20 замінено управителя фонду фінансування будівництва виду А «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво» з АТ АКБ «Аркада» на нового управителя - ТОВ «ФК «Гарант Капітал».

Об`єкт інвестування не передано ОСОБА_1 .

У цій справі судом вирішувалося питання про забезпечення позову,

про що ОСОБА_1 подала заяву разом із позовом, зокрема, шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант Капітал» у межах суми позовних вимог, на загальну суму 940 728,55 грн.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача

від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать

або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси

не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку

із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові

Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі

№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 грудня

2021 року у справі № 910/4777/21.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Верховний Суд ураховує, що мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2025 року

у справі № 466/11625/24.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 навела відповідні доводи.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1

про забезпечення позову. Суд апеляційної інстанції заяву останньої

про забезпечення позову задовольнив частково й наклав арешт на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант Капітал» у межах суми позовних вимог -

940 728,55 грн, за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, оплати заробітної плати.

Тобто апеляційний суд дійшов висновку про те, що у справі наявні правові підстави для забезпечення позову ОСОБА_1 , так як невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому істотно ускладнити виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, вони узгоджуються з судовою практикою Верховного Суду.

Вирішуючи спірне питання, суд апеляційної інстанції врахував предмет та підстави позову і зробив обґрунтований висновок про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову у цій справі є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення і свідчить про дотримання апеляційним судом справедливого балансу інтересів сторін спору.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом

у постанові від 06 лютого 2025 року у справі № 824/120/24.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди з висновком суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, що не може бути правовою підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд ураховує, що підстави для забезпечення позову є оціночними

та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2025 року

у справі № 759/22148/24.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обраний вид забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти відповідача) може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Такий захід забезпечення позову буде співмірним позовним вимогам. Разом з тим він здійснений у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог, а в розумінні Глави 13 ЦК України грошові кошти також є майном.

При цьому у вищевказаній постанові від 06 серпня 2025 року у справі

№ 759/22148/24 Верховний Суд погодився з висновками районного суду про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на будь-яких рахунках, відкритих у банківських установах, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог, що спростовує відповідні доводи заявника касаційної скарги.

Крім того, зазначений спосіб забезпечення позову не перешкоджає відповідачу здійснювати свою господарську діяльність, а лише обмежує частково розпорядження грошовою сумою у розмірі 940 728,55 грн. Верховний Суд також наголошує, що судом апеляційної інстанції накладено арешт на грошові кошти товариства у межах позовних вимог, за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, оплати заробітної плати. Тобто товариство не позбавлене можливості здійснювати свою господарську діяльність.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду

від 27 серпня 2024 року у справі № 175/9587/23, від 01 грудня 2025 року

у справі № 752/3128/25.

Зроблені апеляційним судом висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми права, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки судів є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грант Капітал» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська