справа № 619/2564/25
провадження № 2/619/49/26
УХВАЛА

30 березня 2026 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі головуючого судді Овсяннікова В.С., за участі секретаря судового засідання Кісіль А.О., прокурора Сапітона Д.Б., розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення без розгляду позовної заяви Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться справа за позовом Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що Конституційним Судом України прийнято рішення, яким

1. Визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами.

2. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

3. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.

4. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

5. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Вважають, що вказане рішення повинно було змусити прокурора відмовитись від свого неконституційного звернення до суду за власної ініціативи або у виді відповідного клопотання Офісу Генерального Прокурора.

Оскільки таке клопотання заявлене не було, то ними подається дане клопотання до суду.

Прокурор в судовому засіданні проти клопотання заперечував.

Обговоривши заявлене клопотання суд вважає, що підстав для залишення позову без розгляду не вбачається.

Статтею 257 ЦПК України визначено підстави залишення позову без розгляду, у тому числі згідно п. 2 якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Дійсно, Конституційним Судом України 03.12.2025 прийнято рішення, яким

1. Визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами.

2. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

3. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.

4. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

5. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

В тексті Рішення Конституційного Суду України зазначено, що згідно з частиною першою статті 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Конституційний Суд України враховує, що в Україні у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан (Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами; Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX), та виходить із того, що для забезпечення можливості виконання державою свого обов`язку щодо захисту інтересів держави потрібно врегулювати питання реалізації установленої пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України функції прокуратури.

Отже, установивши невідповідність Конституції України (неконституційність) окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону, Конституційний Суд України вважає за потрібне реалізувати своє повноваження, визначене частиною другою статті 152 Конституції України, та відтермінувати втрату ними чинності після ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Обираючи такий підхід, Конституційний Суд України враховує передусім, що у період дії воєнного стану в Україні вагомою є потреба усебічно забезпечити захист інтересів держави Україна та стабільність конституційного правопорядку, й виходить із того, що неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в умовах воєнного стану.

Конституційний Суд України також вважає за доцільне не поширювати дію цього Рішення на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону та продовжують існувати після втрати ними чинності.

Таким чином, установивши невідповідність Конституції України (неконституційність) окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону, Конституційний Суд України відтермінував втрату ними чинності після ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення до 01 січня 2027 року.

Підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Керуючись ст. 13, 81, 83, 257, 259-261, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника відповідача Тарасенка Анатолія Володимировича про залишення без розгляду позовної заяви Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 01.04.2026.

Суддя В. С. Овсянніков