Провадження №: 2/336/154/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 1 квітня 2026 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Гордейченко Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник - ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 (представник - ОСОБА_4 ) про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить суд Усунути від спадкування за законом ОСОБА_3 після батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як відповідач ухилявся від надання допомоги батьку, який був у безпорадному стані через похилий вік та хворобу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 рокувирішено:

«Відкрити провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та призначити справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Визначити дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання …

Витребувати у приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Пудлик Інни Миколаївни (69068, м. Запоріжжя, вул. Червона, 3, Тел. , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) копію спадкової справи № 73477639 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 )».

14 квітня 2025 року від сторони відповідача надійшов відзив на позов, за яким відповідач зазначив, що він позов не визнає в повному обсязі, вимоги не обґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, позивачка не повідомляла відповідача, що його батько знаходиться в безпорадному стані та потребує його допомоги. Про хворобу батька відповідач дізнався від ОСОБА_6 . Відповідач же є особою з інвалідністю і згідно довідки МСЕК йому протипоказана праця з фізичними та психоемоціональними навантаженнями. Отже, відповідач не вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2025 вирішено:

«Закрити підготовче провадження та призначити вищевказану справу до судового розгляду по суті».

У судовому засіданні сторона позивача наполягла на позові, а сторона відповідача - на позов заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 03 грудня 2024р.

Матеріалами справи також підтверджується, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 викрилася спадщина на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

30 грудня 2024 року приватним нотаріусом Пудлик Інною Миколаївною зареєстровано спадкову справу після померлого, за № 73477639, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 30.12.2024р. № 79612862.

Як встановлено судом, зі складеного за життя ОСОБА_7 заповіту від 7 жорвтня 2024 року вбачається, що належний спадкодавцю житловий будинок по АДРЕСА_1 та прилеглу до нього земельну ділянку він заповіла своїй позивачу - ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 17.09.1975 року, зроблено актовий запис № 2051, що посвідчує факт того, що відповідач ОСОБА_3 є сином спадкодавця ОСОБА_5 .

Дійсно, відповідач же є особою з інвалідністю і згідно довідки МСЕК йому протипоказана праця з фізичними та психоемоціональними навантаженнями.

Як вбачається, з наданої копії спадкової справи 454/2018 року, після смерті ОСОБА_5 , були подані заяви про прийняття спадщини позивачем за заповітом - 20 грудня 2024 року, відповідачем за законом - 28 січня 2025 року.

Як зазначає позивач за позовом, з 2023 року ОСОБА_5 мав діагноз онкозахворювання (рак горла), проходив тяжке лікування.

При цьому, наданими стороною позивача медичними документами підтверджується, що спадкодавецб ОСОБА_7 протягом вересня-листопада 2024 року неодноразово проходив обстеження та лікування з приводу злоякісного утворення гортані.

Отже, у суду немає підстав не довіряти поясненням позивача про те, що останні два місяці життя ОСОБА_5 був «лежачим», приймав морфін, який йому також надавала ОСОБА_1 , що підтверджується листом для особи, яка здійснює догляд, про правила поводження з препаратами наркотичних засобів, від 20.11.2024р. з заявою на їх отримання.

Отже, судом із наданих медичних документів (виписок з медичних карт хворого, медичних висновків, консультативних висновків, епікризів, медичних направлень, результатів досліджень, етапних епікризів та історій хвороби) встановлено, що з жовтня 2024 року ОСОБА_5 був неспроможний своїми силами через хворобу фізично самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на те, що через тяжкий стан здоров`я та похилий вік ОСОБА_5 , позивачка з родиною доглядали за ним з квітня 2023 року, лікували його, дбали про його стан здоров`я, займались його лікуванням, аналізами, лікувальними процедурами, готували йому їжу, прибирали помешкання, прали йому одяг, сплачували за комунальні послуги.

Більш того, поховання ОСОБА_5 здійснила також позивачка, за власні кошти, що підтверджується свідоцтвом про поховання № 54 (бр), договором № 1115 від 05.12.2024р., актом здійснених робіт при похованні.

Позивач зазначає за позовом, що відповідач до батька не приходив, не допомагав йому та не доглядав за ним. ОСОБА_5 звертався до сина за допомогою, однак відповідач його ігнорував, хоча батьку хотілося уваги та допомоги і від сина також. Відповідач нецензурно висловлювався на прохання допомогти батьку, не працював, жив на пенсію по інвалідності, прохання батька про допомогу - ігнорував, ухилявся від надання допомоги батьку, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані.

У судовому засіданні сторонами визнавався та не заперечувався факт кровної спорідненості відповідача зі спадкодавцем - батьком.

Наполягаючи на позові про усунення відповідача від права на спадкування, позивач, допитана судом і як свідок, посилалась на те, що батько відповідача перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу, а тому потребував стороннього нагляду та допомоги, але відповідач ухилявся від надання допомоги батькові.

Однак з такими твердженнями суд погодитись не може.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1266 Цивільного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Аналізуючи положення ст. 1224 ЦК України, суд зазначає наступне. Вказані норми містять вичерпний перелік, підстав для позбавлення права на спадкування, які не підлягають додатковому тлумаченню. Виходячи зі змісту положень ст. 1224 ЦК України, спадкоємці позбавляються спадкування і за законом і за заповітом.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 Цивільного Кодексу України: Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

В абз. 1 п. 6 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно із нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку .

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного Кодексу України: за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень, наданих у абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України зазначив: «Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таке тлумачення в повній мірі висловлює Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 17.10.2018 року у справі №727/3905/16-ц в якому зазначає, що, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що факт перебування спадкодавця у вказаному безпорадному стані у період жовтня - листопада 2024 року достовірно підтверджується і показаннями допитаних судом свідків.

Однак, підтримуючи позов в повному обсязі, сторона позивача не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів потреби спадкодавця в отриманні допомоги від відповідача та ухилення останнього від надання допомоги батькові, ураховуючи, що за змістом частини 5 статті 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Жодний із досліджених судом письмових доказів про вказане не свідчить, а допитані судом свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 повідомляли суду про перебіг хвороби ОСОБА_5 , але не засвідчили суду жодних достовірних фактів потреби спадкодавця в отриманні допомоги від відповідача та його ухилення від надання допомоги батькові, за умови надання йому допомоги позивачем, на чому наполягала, навіть, ОСОБА_1 . При цьому, з показань допитаних судом з боку позивача свідків достовірно вбачається факт надання позивачем допомоги ОСОБА_5 , обсяг якої був достатнім і не викликав потреби спадкодавця в отриманні допомоги ще й від відповідача. Суд звертає увагу, що жоден з допитаних свідків не був безпосереднім очевидцем обставин ухилення відповідача від надання допомоги батькові, на чому наполягала сторона позивача. Отже, суд критично ставиться до тверджень позивача, про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги батькові.

На вказаний висновок суду не впливає факт участі позивача у похованні спадкодавця, адже не стосується правила абзацу другого частини третьої ст.1224 ЦК України. Посилання позивача на досягення спадкодавцем пенсійного віку за відсутеніості встановлених судом фактів потреби спадкодавця в отриманні через це допомоги від відповідача та його ухилення від надання допомоги батькові також не впливають на висновок суду.

Отже, суд приходить до висновку, що в ході вирішення спору факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю не доведений, а відтак відсутні умови для задоволення позовних вимог на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.1217, 1223, 1224 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (представник - ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 (представник - ОСОБА_4 ) про усунення від права на спадкування.

Дата складання повного рішення - 01.04.2026 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін