ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 601/3348/24

провадження № 61-742св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

треті особи:Кременецька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Михайлова Галина Василівна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Нужди Федора Тарасовича на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року у складі судді Шульгач Н. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Гірського Б. О., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Кременецька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Михайлова Г. В., про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_4 її батько - ОСОБА_5 одружився вдруге з ОСОБА_6 , яка виховувала її як рідну дочку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько, після смерті якого відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Білокриницький» (далі - КСП «Білокриницький») у с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області, розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), та на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно після смерті батька успадкувала його дружина- ОСОБА_7 , оскільки на час його смерті проживала разом з ним та вступила в управління спадковим майном.

20 вересня 2017 року ОСОБА_7 склала на її ім`я заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла їй.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина на:

- право на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький», розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_5 ;

- дві земельні ділянки з кадастровим № 010020093, площею 2,36 га, та з кадастровим № 010010090, площею 0,56 га, що розташовані на території колишньої Білокриницької сільської ради, теперішньої Кременецької міської ради Тернопільської області;

- 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначала, що свої спадкові права щодо вищевказаних двох земельних ділянок з кадастровим № 010020093 та з кадастровим № 010010090, які належали ОСОБА_7 на праві особистої власності, вона оформила. Однак, на решту спадкового майна постановою державного нотаріуса Кременецької державної нотаріальної контори від 26 вересня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадщину після смерті батька прийняв його син, а їй брат - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а після його смерті видано свідоцтво про право на спадщину за законом уже його дочці - ОСОБА_2 , так як ОСОБА_8 прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Пізніше їй стало відомо, що ОСОБА_8 за життя було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельний пай, який у подальшому він зареєстрував за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, та кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га. Зазначені земельні ділянки були також успадковані 27 грудня 2022 року його дочкою - ОСОБА_2 , яка у подальшому за договорами купівлі-продажу від 21 березня 2023 року № 340 та № 341 відчужила ці земельні ділянки ОСОБА_3 .

Позивачка вважала, що порядок і процедура спадкування була порушена, оскільки все майно після смерті батька успадкувала його дружина - ОСОБА_7 , яка проживала разом з ним на час його смерті. Зазначала, що її покійний брат - ОСОБА_8 , який проживав окремо від батьків, надав нотаріусу недостовірні відомості щодо коло спадкоємців за законом першої черги, як наслідок, його дочка - ОСОБА_2 оформила право власності на спадкове майно, яке їй не належить. Включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на час відкриття спадщини, є підставою для визнання свідоцтва недійсним. Отже, видані ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме в частині спадкування 1/2 частину житлового будинку та спірних земельних ділянок, є недійсними. Так само є недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 21 березня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки її покійний брат, а ОСОБА_2 батько - ОСОБА_8 не набув права власності на ці земельні ділянки.

Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того скільки разів це майно було відчужене. Крім того, спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Отже, спірні земельні ділянки підлягають витребуванню на її користь із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08 жовтня 2012 року ОСОБА_8 на право на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький», розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який належав померлому батькові - ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0189957, виданого 10 грудня 1997 року Кременецькою районною державною адміністрацією Тернопільської області згідно з рішення від 24 липня 1996 року № 337 та зареєстрованого 25 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 261, зареєстроване у реєстрі за № 628 (спадкова справа № 318/2012), недійсним;

- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29 березня 2024 року ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , зареєстроване у реєстрі за № 161 (спадкова справа №297/2015), недійсним;

- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 на земельну частку (пай) за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, зареєстроване у реєстрі за № 593 (спадкова справа № 297/2015), недійсним;

- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 на земельну частку (пай) за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га, зареєстроване у реєстрі за № 592 (спадкова справа № 297/2015), недійсним;

- визнати договір купівлі-продажу від 21 березня 2023 року № 340, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області, недійсним;

- визнати договір купівлі-продажу від 21 березня 2023 року № 341, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області, недійсним;

- витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на її користь земельну частку (пай) за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га;

- витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на її користь земельну частку (пай) за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га;

- визнати за нею в порядку спадкування за заповітом, внаслідок смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08 жовтня 2012 року ОСОБА_8 на право на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький», розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який належав померлому ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0189957, виданого 10 грудня 1997 року Кременецькою районною державною адміністрацією Тернопільської області згідно з рішення від 24 липня 1996 року № 337 та зареєстрованого 25 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 261, зареєстроване у реєстрі за № 628 (спадкова справа № 318/2012), недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 на земельну частку (пай) за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, зареєстроване у реєстрі за № 593 (спадкова справа № 297/2015), недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 на земельну частку (пай) за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га, зареєстроване у реєстрі за № 592 (спадкова справа № 297/2015), недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29 березня 2024 року ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , зареєстроване у реєстрі за № 161 (спадкова справа №297/2015), недійсним.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну частку (пай) за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну частку (пай) за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_8 при поданні заяви про прийняття спадщини вказав, що він є єдиним спадкоємцем, тобто свідомо та умисно не повідомив нотаріусу про дружину померлого (яка на той час проживала зі спадкодавцем) та про свою сестру - позивачку, внаслідок чого одноосібно оформив за собою право на спадкове майно, яке в подальшому було успадковане його дочкою - ОСОБА_2 та частково відчужене третій особі - ОСОБА_3 . Такі дії ОСОБА_8 були недобросовісними, не відповідали стандарту поведінки, яка притаманна сім`ї та суперечать моральним засадам суспільства, вони були спрямовані виключно на заволодіння спадковим майном, яке залишилося після смерті батька - ОСОБА_5 , законним спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління майном, а у подальшому заповіла його позивачці.

Суд першої інстанції послався на відповідні правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року - без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також заначив, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_5 з порушенням вимог статей 529, 548, 549 ЦК Української РСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), оскільки на час смерті батька він проживав за іншою адресою і докази про те, що померлий ОСОБА_8 у 2001 році вступив в управління спадковим майном, а тому прийняв спадщину - відсутні. Отже, процедура спадкування була здійснена з порушенням закону. Крім того, ОСОБА_8 при поданні заяви про прийняття спадщини вказав, що він є єдиним спадкоємцем, що не відповідає дійсності. При здійсненні своїх спадкових прав він свідомо та умисно не повідомив нотаріусу про дружину померлого (яка на той час проживала зі спадкодавцем) та про свою сестру - позивачку, внаслідок чого одноосібно оформив за собою право на спадкове майно, яке в подальшому було успадковане його дочкою та частково відчужене третій особі. Такі дії ОСОБА_8 були недобросовісними, не відповідали стандарту поведінки, яка притаманна сім`ї та суперечать моральним засадам суспільства, спрямовані виключно на заволодіння спадковим майном, яке залишилося після смерті батька. Таким чином, законним спадкоємцем майна ОСОБА_5 була його дружина - ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління майном, та у подальшому заповіла все своє майно позивачці, що підтверджено належними доказами.

Невчинення ОСОБА_7 дій щодо приватизації успадкованого земельного паю не позбавляло її права на вказане спадкове майно та не спростовує порушення процедури спадкування, здійсненої ОСОБА_8 .

Витребування майна на користь законного власника від останнього набувача, який набув майно за оплатними договорами в особи, яка не мала права їх відчужувати, а саме ОСОБА_2 , переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, враховуючи встановлений факт відчуження спірного майна без волевиявлення власниці - ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_7 успадкувала лише права на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький», розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), і за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ніколи не було зареєстровано право власності на земельні ділянки, які були набуті за договорами купівлі-продажу ОСОБА_3 , а тому у позивачки, як у спадкоємиці, відсутнє право витребовувати сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами, присвоєні їм під час державної реєстрації ОСОБА_8 , не свідчать про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Посилання апеляційної скарги на пропуск позивачкою строку позовної давності є безпідставними, оскільки про існування заповіту, складеного ОСОБА_7 , позивачка дізналась 09 квітня 2024 року, що встановлено рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року у справі № 601/1310/24, що набрало законної сили, згідно з яким ОСОБА_1 надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . Після набрання законної cили вказаного рішення суду ОСОБА_1 25 вересня 2024 року звернулася до Кременецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Апеляційний суд послався на відповідні правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Нужда Ф. Т., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині витребування із чужого незаконного володіння земельних часток (паїв) за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, і за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га, скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позову позивачки.

ОСОБА_2 судові рішення у касаційному порядку не оскаржувала, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України судові рішення в іншій частині у касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Нужди Ф. Т. з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України у вищевказаній справі. Витребувано матеріали з суду першої інстанції.

У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2026 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Кременецька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Михайлова Г. В., про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності на спадкове майно призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Нужди Ф. Т. мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили всіх обставин справи, не врахували, що витребувати майно у добросовісного набувача може лише власник цього майна, право власності якого підтверджене державною реєстрацією. ОСОБА_1 не є таким власником, тому не має права витребовувати у добросовісного набувача, яким є ОСОБА_3 , земельні частки (пай) за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, і за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га. Зазначені земельні ділянки ОСОБА_3 набув за договорами купівлі-продажу відповідно до вимог ЦК України. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» у питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуто у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Крім того, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не звернули уваги на те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, а саме спірних земельних ділянок, які ОСОБА_3 набув у власність.

Посилається на відповідні правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Нужди Ф. Т., в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Вона, як спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, права володіння та користування спадковим майном у якої виникли з часу відкриття спадщини, не укладала із ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. Установивши, що вона не підписувала та не укладала договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок, що не заперечується іншими учасниками справи, на підставі яких земельні ділянки вибули з її власності, як спадкоємця за заповітом, а також врахувавши, що ОСОБА_7 та вона успадкували спірне майно у встановленому законом порядку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для витребування цих земельних ділянок у ОСОБА_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Її батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 вересня 1951 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_11 одружилися 14 вересня 1968 року, прізвище дружини після реєстрації одруження « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 14 вересня 1968 року.

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26 жовтня 1984 року.

Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одружилися 10 липня 1950 року. Прізвище дружини після реєстрації одруження « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 22 лютого 1977 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 21 грудня 2001 року.

Згідно з довідки, виданої Білокриницькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області від 21 грудня 2001 року № 1286, у склад сім`ї покійного ОСОБА_5 входила дружина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8, пенсіонерка. Сім`я користується земельною ділянкою, площею 0,58 га. Земельний пай у користуванні СВК «Біла Криниця».

20 вересня 2017 року ОСОБА_7 склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що ще буде належати їй на час смерті, а також її майнові права та обов`язки на час смерті заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 20 вересня 2017 року.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 04 лютого 2022 року.

Відповідно до довідки Білокриницького старостинського округу Кременецької міської територіальної громади Тернопільської області від 27 травня 2024 року, у книгах обліку реєстрації заповітів Білокриницької сільської ради Кременецького району Тернопільської області відсутня інформація про зміну чи анулювання посадовими особами сільської ради заповіту ОСОБА_7 , посвідченого 20 вересня 2017 року секретарем Білокриницької сільської ради Кременецького району Тернопільської області Шевчук О. О.

Згідно з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв його син - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а після його смерті видано свідоцтво про право на спадщину за законом його дочці - ОСОБА_2 , так як він прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14 липня 1986 року 1/2 частина житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

Згідно з довідки виконавчого комітету Кременецької міської ради тернопільської області від 01 серпня 2022 року № 131/08-33/1-1 господарство за адресою: АДРЕСА_1 , відносилося до суспільної групи колгоспників, у цьому господарстві по особистому рахунку № НОМЕР_7 станом на 15 квітня 1991 року значиться: ОСОБА_5 - голова господарства, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 - дружина, ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2024 року № 399830746 ОСОБА_8 здійснив державну реєстрацію земельної частки (паю) за кадастровим № :01:002:0094 у Реєстрі за номером запису - 6186240 (дата реєстрації 01 липня 2014 року) та за кадастровим № :01:001:0091 у Реєстрі за номером запису - 47150437 (дата реєстрації 21 червня 2022 року), речове право припинено 09 січня 2023 року.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2024 року № 399834567 ОСОБА_2 09 січня 2023 року здійснила державну реєстрацію земельних ділянок за кадастровим № :01:001:0091 та за кадастровим № :01:002:0094. Речове право припинено 21 березня 2023 року.

04 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса П`ятої львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа № 48/2022.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 жовтня 2024 року № 400062134 ОСОБА_3 21 березня 2023 року здійснив державну реєстрацію придбання речового права (права власності) купівлі земельної частки (паю) за кадастровим № :01:001:0091 та земельної ділянки (паю) за кадастровим № :01:002:0094.

Згідно з витягів про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , у періоди з 13 квітня 1991 року по 15 квітня 1991 року, з 06 травня 1994 року по 07 травня 1994 року, з 20 грудня 2001 року по 21 грудня 2001 року, з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2004 року були зареєстровані: ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Відповідно до витягів про осіб, місце проживання, яких зареєстровано або було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 02 лютого 2022 року, була зареєстрована ОСОБА_7 , а з 29 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року за даною адресою ніхто не був зареєстрований.

Згідно з довідки, виданої Білокриницькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області № 2348 ОСОБА_7 є головою двору у АДРЕСА_2 . Проживає одиноко.

З довідки Кременецького районного комунального бюро технічної інвентаризації від 03 жовтня 2024 року № 574 вбачається, що згідно з обліку архівних матеріалів 1/2 частина житлового будинку, що належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інвентарна справа за адресою АДРЕСА_2 у Кременецькому районному комунальному бюро технічної інвентаризації не обліковується.

Відповідно до матеріалів справи № 252 на домогосподарство АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Згідно з квитанції серії БН № 648451 ОСОБА_7 сплачувала страхові внески за період з 02 березня 2002 року по 01 березня 2003 року.

ОСОБА_7 страхувала житловий будинок у АДРЕСА_1 , що підтверджується страховим свідоцтвом серії НОМЕР_8 від 14 лютого 2003 року, полісом добровільного страхування майна серії ХТВ/13/26/33 № 005746 від 29 березня 2004 року, страховим свідоцтвом серії НОМЕР_9 від 22 лютого 2005 року, договором (свідоцтвом) страхування майна серії НОМЕР_10 від 18 лютого 2006 року, договором страхування майна серії 97-20 № 3496155 від 21 лютого 2016 року.

Відповідно до робочого проєкту газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 від 17 липня 2004 року замовником проєкту є ОСОБА_7

01 жовтня 2004 року був складений відповідний акт № 818, згідно з якого газоходи у кв. АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 можуть бути допущені до експлуатації.

Згідно з договорів про надання послуг з газопостачання від 04 листопада 2004 року № 7556 та від 25 листопада 2005 року вбачається, що між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_7 були укладені договори про надання послуг з газопостачання.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 15 липня 2013 року № 1043 за адресою: АДРЕСА_1 , проживала лише ОСОБА_7 .

Згідно з акту добровільного розподілу майна від 10 грудня 1991 року проведено добровільний розподіл майна: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 набувають 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, житлова площа 1/2 частини будинку становить 14,25 кв. м, загальна площа 27,7 кв. м, по АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 - син, ОСОБА_15 - невістка набувають житловий будинок по АДРЕСА_4 , загальною площею 107,8 кв. м, житлова площа 68,1 кв. м, та господарські будівлі.

Відповідно до рішення Білокриницької сільської ради народних депутатів Кременецького району Тернопільської області від 26 грудня 1991 року № 85 визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_4 за ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , головою робітничого двору, якого являється ОСОБА_8 .

Згідно з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10 лютого 1992 року житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_4 належить ОСОБА_8 .

Відповідно до рішення Кременецького місцевого суду Тернопільської області від 21 квітня 2003 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 розірвано.

Згідно з ухвали суду Кременецького району Тернопільської області від 05 вересня 2003 року затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_2 виділено кімнату по плану 1-5, житловою площею 33 кв. м, ОСОБА_15 залишилася в користуванні кімната по плану 1-4, житловою площею 21,40 кв. м, ОСОБА_8 залишилася в користуванні кімната по плану 1-6, житловою площею 13,7 кв. м, будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_4 .

Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2003 року виселено ОСОБА_8 з будинку по АДРЕСА_4 .

Згідно з повідомлення Кременецької міської ради від 16 жовтня 2024 року № 2965/02-25 ОСОБА_7 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного користування (проживання) житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з житловим будинком ОСОБА_7 користувалася земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією самою адресою, площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,42 га за адресою: с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області.

Відповідно до витягів про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , у періоди з 14 квітня 1991 року по 15 квітня 1991 року, з 25 грудня 1991 року по 26 грудня 1991 року, з 07 жовтня 2012 року по 08 жовтня 2012 року, з 24 жовтня 2015 року по 25 жовтня 2015 року були зареєстровані: ОСОБА_8 та ОСОБА_15 . У період з 20 грудня 2001 року по 21 грудня 2001 року були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 . У період з 30 листопада 2003 року по 01 грудня 2003 були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 .

Згідно з довідки Кременецького районного комунального бюро технічної інвентаризації від 07 липня 2023 року № 382 станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстровано за: 1/2 частина - колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 , 1/2 частина - колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_17 .

Відповідно до довідки Кременецького районного комунального бюро технічної інвентаризації від 31 липня 2023 року № 474 станом на 31 грудня 2012 року право власності на 1/2 частину нерухомого майна було зареєстровано у Кременецькому районному комунальному бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 117, у книзі № 1 за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_5 . Адреса змінена з АДРЕСА_3 , на АДРЕСА_1 . Довідка видана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для подання в нотаріальну контору.

21 жовтня 2024 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , виданий технічній паспорт.

Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2022 року спадкоємцем майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його дочка - ОСОБА_2 . Спадщина складається з земельної ділянки, площею 2,3551 га, яка розташована на території Білокриницької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області 02 липня 2014 року за № 23679011. Кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0094.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 січня 2023 року власником земельної ділянки :01:002:0094 є ОСОБА_2 .

Згідно з витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі 27 грудня 2022 року Кременецькою державною нотаріальною конторою Тернопільської області до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис: реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець - ОСОБА_8 , спадкоємець - ОСОБА_2 , спадкове майно: земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0094.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2022 року спадкоємцем майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його дочка - ОСОБА_2 . Спадщина складається з земельної ділянки, площею 0,5630 га, яка розташована на території Білокриницької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, яка належала померлому на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 303464705, виданого державним реєстратором Кременецької міської ради Тернопільської області 24 червня 2022 року. Кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:0091.

Згідно з витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі 27 грудня 2022 року Кременецькою державною нотаріальною конторою Тернопільської області до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис: реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець - ОСОБА_8 , спадкоємець - ОСОБА_2 , спадкове майно: земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0091.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 січня 2023 року власником земельної ділянки :01:001:0091 є ОСОБА_2 .

Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2012 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син - ОСОБА_8 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький» с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області, розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який належав померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0189957.

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0189957 ОСОБА_5 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Білокриницький», розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно з інформації відділу Держгеокадастру у Кременецькому районі Тернопільської області від 17 травня 2016 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТА № 214749 від 03 жовтня 2012 року, 25 жовтня 2012 року на прізвище ОСОБА_8 було переоформлено сертифікат на право на земельну частку (пай) КСП «Білокриницький» 3,12 умовних кадастрових гектарів, вартістю 63 131,58 грн серії ТР № 01859957 з покійного ОСОБА_5

ОСОБА_8 здійснив державну реєстрацію паю за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га, та за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 29 серпня 2013 року та № НВ-013 від 29 серпня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2024 року спадкоємцем майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його дочка - ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, та складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Кременецької районної Ради народних депутатів Тернопільської області 14 липня 1986 року, спадкоємцем якого був його син - ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Згідно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29 березня 2024 року Кременецькою державною нотаріальною конторою Тернопільської області до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис: реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець - ОСОБА_8 , спадкоємець - ОСОБА_2 , спадкове майно - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11 травня 2022 року, спадкодавець - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після його смерті була заведена спадкова справа 10 листопада 2015 та видано свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з дублікату свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14 липня 1986 року 1/2 частина житлового будинку з приналежними до нього допоміжними будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_3 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

23 березня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса п`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до відповіді державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» від 05 листопада 2024 року № 589 робочий проєкт газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_3 , споживач ОСОБА_7 , було розроблено у 2004 році. Технічні умови на проєктування системи газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_3 надавалися ОСОБА_7 . Замовником технічних умов і проєктної документації міг бути лише власник. Замовником розробки проєкту газопостачання будинку також виступала ОСОБА_7 .

З матеріалів спадкової справи № 318/2012 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 вбачається наступне:

- 08 жовтня 2012 року ОСОБА_8 звернувся в Кременецьку державну нотаріальну контору Тернопільської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький» с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області, розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Також у заяві вказав, що крім нього інших спадкоємців за законом не має.

- з довідки від 16 вересня 2012 року № 1105 вбачається, що спадкодавець - ОСОБА_5 був зареєстрований з 13 липня 1976 року та постійно проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку АДРЕСА_1 .

- згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2012 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син - ОСОБА_8 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький» с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області, розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який належав померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0189957.

З матеріалів спадкової справи № 297/2015 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 вбачається, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_11 від 10 листопада 2015 року);

- 10 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Кременецької державної нотаріальної контори Тернопільської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкове майно складається з 27/100 частини житлового будинку АДРЕСА_4 ; права на земельну частку (пай) у КСП «Білокриницький» с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області; грошові вклади.

- з довідки від 24 листопада 2015 року № 1763 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_8 був зареєстрований з 26 лютого 1986 року та постійно проживав до дня смерті у будинку АДРЕСА_4 .

- згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 липня 2016 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його дочка - ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 27/100 частини житлового будинку АДРЕСА_4 .

- 27 грудня 2022 року ОСОБА_15 , що діє від імені ОСОБА_2 , звернулася до Кременецької державної нотаріальної контори Тернопільської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 2,3551 га, та земельної ділянки, площею 0,5630 га, які розташовані на території Білокриницької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

- 27 грудня 2022 року були видані два свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 2,3551 га, кадастровий № :01:002:0094, та на земельну ділянку, площею 0,5630 га, кадастровий № :01:001:0091, що розташовані на території Білокриницької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

- 29 березня 2024 року ОСОБА_15 , що діє від імені ОСОБА_2 , звернулася до Кременецької державної нотаріальної контори Тернопільської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

- 29 березня 2024 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Кременецької районної Ради народних депутатів Тернопільської області 14 липня 1986 року, спадкоємцем якого був його син - ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

З матеріалів спадкової справи № 48/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 вбачається, що:

- 04 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса п`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 на все майно, що належало померлій.

- згідно з заповіту від 20 вересня 2017 року ОСОБА_7 заповіла все належне їй майно ОСОБА_1

- згідно з витягу про осіб, які були зареєстровані з 03 лютого 2022 року по 03 лютого 2022 року по АДРЕСА_1 , була зареєстрована лише ОСОБА_7

- 25 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини;

- 12 серпня 2024 року рішенням Кременецького районного суду від 12 серпня 2024 року у справі № 601/1310/24 ОСОБА_1 надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 ;

- 01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину на дві земельні ділянки № :01:002:0093 та № :01:001:0090.

Згідно з досліджених у судовому засіданні матеріалів по посвідченню договорів купівлі-продажу від 21 березня 2023 року № 340 та від 21 березня 2023 року № 341 вбачається, що 21 березня 2023 були укладені два договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав земельні ділянки № :01:002:0094, № :01:001:0091.

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції свідок - ОСОБА_18 , яка була сусідкою ОСОБА_7 , пояснила, що ОСОБА_5 проживав разом із своєю другою дружиною - ОСОБА_7 , яка виростила дівчинку, як свою рідну дитину. У 2001 році помер ОСОБА_5 .. На час його смерті син ОСОБА_8 проживав за іншою адресою.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Нужди Ф. Т. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).

Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна із чужого незаконного володіння

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, провадження № 14-247цс18.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Власник з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Судом установлено, що законним спадкоємцем майна ОСОБА_5 була його дружина - ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління майном, та у подальшому заповіла все своє майно позивачці, що підтверджено належними доказами.

Проте брат позивачки - ОСОБА_8 за життя незаконно оформив за собою право на вказане спадкове майно, у тому числі, на земельну частку (пай), який він зареєстрував за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, та кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га. Зазначені земельні ділянки 27 грудня 2022 року були успадковані його дочкою - ОСОБА_2 , яка у подальшому за договорами купівлі-продажу від 21 березня 2023 року № 340 та № 341 відчужила ці земельні ділянки ОСОБА_3 .

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У частині першій статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Ніхто з учасників справи не оспорював той факт, що позивачка після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 прийняла спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законом порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц, провадження № 61-39511 св 18).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння, оскільки позивачка є спадкоємцем власника спірного нерухомого майна, а отже, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить їй, як спадкоємцю, з часу відкриття спадщини. При цьому згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, у ОСОБА_1 , як спадкоємця власника спірного майна ( ОСОБА_7 ), з часу відкриття спадщини, виникло право володіння і користування спадковим майном, а відсутність реєстрації права власності на нього згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може позбавити її такого права, так як майно було відчужено іншій особі, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, провадження № 14-190цс20, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20), провадження № 12-83гс21.

Ураховуючи викладене, обґрунтованими є вимоги позивачки про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельної частки (пай) за кадастровим № :01:001:0091, площею 0,5630 га, та за кадастровим № :01:002:0094, площею 2,3551 га

Посилання касаційної скарги на те, що витребування спірних земельних ділянок із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , який є добросовісним набувачем, призведе до покладення на нього індивідуального та надмірного тягаря, є безпідставними з огляду на таке.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на нерухомість.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка Верховним Судом переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судами обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_3 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Установлено, що спірне майно вибуло із власності спадкодавця позивачки незаконно, поза її волею, а спадкоємець надала нотаріусу документи вступу у спадкування, у судовому порядку підтвердила право на спадкування, отримала свідоцтва про право на спадщину на частину успадкованого майна, дії відповідачів були недобросовісними, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння ОСОБА_3 спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті.

При цьому, згідно з положеннями частини першої статті 388 ЦК України витребування майна можливе і у добросовісного набувача, а недобросовісність дій позивачки судом не встановлено, що могло би бути підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги (див.: пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, провадження № 14-190цс20).

Разом з цим, Верховний Суд ураховує що особа, з володіння якого витребувано нерухоме майно, не позбавлена можливості відновити свої порушені права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до особи, в якої було придбано майно, про відшкодування збитків (див.: постанови Верхвоного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 686/229/24 (провадження № 61-6951св25), від 09 лютого 2026 року у справі № 205/9325/18 (провадження № 61-4664св25).

Наведені у касаційній скарзі інші доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Нужди Федора Тарасовича залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна від добросовісного набувача залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк