"30" березня 2026 р.
Справа № 489/502/21
Провадження №6/489/85/26
У Х В А Л А

30 березня 2026 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Горецькою П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталресурс" про заміну сторони у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого документа по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив.

Представник заявника звернувся до суду з заявою, якою просить: замінити стягувача у виконавчому листі виданому Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі № 489/502/21 з АТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника ТОВ «Капіталресурс»; видати дублікат виконавчого листа виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі № 489/502/21. Посилаючись на те, що 13.05.2021 Ленінський районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення по справі № 489/502/21. 17 червня 2021 по вказаній справі видано виконавчий лист. 22 серпня 2025 між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» укладено Договір факторингу № 8-22-08/2025, за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором з ОСОБА_1 . Отже, кредитор за договором змінений з АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «Капіталресурс». На примусовому виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 66311913 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. 19 листопада 2024 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Проте, ані постанова від 19.11.2024, ані оригінал виконавчого листа у цивільній справі № 489/502/21 на адресу АТ КБ «Приватбанк» не надходили, а тому зазначений виконавчий лист не був переданий ТОВ «Капіталресурс» як новому кредитору відповідно до Договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22.08.2025 року. Таким чином, виконавчий лист у цивільній справі № 489/502/21 був втрачений. У зв`язку із зазначеним ТОВ «Капіталресурс» на даний час у зв`язку з відсутністю виконавчого документу не може реалізувати свої права, як стягувача, що гарантовані законодавством України.

Сторони у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статті 442 ЦПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2021, стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 січня 2011 року в розмірі 24158 грн. 97 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5755 грн. 52 коп. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1833 грн. 25 коп.

17 червня 2021 Ленінським районним судом м, Миколаєва видано виконавчий лист по вказаній справі.

22 серпня 2025 між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» було укладено Договір факторингу №8-22-08/2025, за яким було відступлено право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № б/н від 21.01.2011, укладеним АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 .

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). А підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Частинами 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм права, дає підстави дійти висновку, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, у тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Згідно Правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20.11.2013 року (справа №6-122 цс 13), виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав , у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

При цьому, по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

В зв`язку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження може мати місце не лише в тому випадку, якщо існує відкрите виконавче провадження, а і в тому випадку коли відступлено право вимоги особою яка не є стороною виконавчого провадження, але потенційно є стягувачем за рішенням суду.

З огляду на викладене, з урахуванням наданих доказів по справі, суд вважає за можливе замінити стягувача його правонаступником, а тому заява в частині заміни стягувача підлягає задоволенню.

Щодо вимог про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 489/502/21, суд приходить до наступного.

Заявник зазначає, що виконавчий лист перебував на виконанні, проте, після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, було втрачено.

За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП, станом на 18.02.2026, вбачається, що у Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 66311913 з примусового виконання виконавчого листа, виданого по справі № 489/502/21.

19 листопада 2024 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно пп.17.4 п.17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

Як вбачається із матеріалів справи виконавчий лист було втрачено, такий згідно акту приймання-передачі за договором факторингу не передавався новому стягувачу. Тобто, заявником реалізовані всі можливі засоби для з`ясування місцезнаходження виконавчого документу.

Належним доказом втрати виконавчого листа є відсутність його у попереднього стягувача і неможливість підтвердити виконавчою службою відправку документа рекомендованим повідомленням.

Закінчення строку зберігання підтвердження відправки виконавчого листа попередньому кредитору, абсолютно слугує на користь стягувача, нового кредитора, так як за вимогою ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення в сіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказів наявності та зберігання виконавчого документа у відповідних осіб/органів відсутні, заявник застосував всі можливі заходи відшукання документа, що є достатнім для здійснення висновку суду про його відсутність, а відтак втрату, за наслідком вищевказаним норм права видачі дубліката виконавчого листа.

Таким чином, за вищевикладеного, право на заміну сторони у виконавчому провадженні/документі та наявність підстав для видачі виконавчого листа повністю доводиться достатніми доказами, з якими суд погоджується.

Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу за п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» датована 19.11.2024. Процесуально на вказаний час повернення виконавчого листа діяла ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2016 року, за якою, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Таким чином, строк для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа № 489/502/21 від 17.06.2021 становить три роки.

Відповідно до п.5 Розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» діючого закону вказано,що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Заявник подав вказану заяву до суду 09 березня 2026.

Разом з тим, суд приймає до уваги п.10.2. Розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», якими врегульовано, що «Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану», ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» від 11.04.2022 року.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стані з 05години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

Положення пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» стосуються також строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, всі строки, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» що настали в період воєнного часу, перериваються.

Так як порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у такому випадку підлягає застосуванню норма,якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом № 1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у спірному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період дії на території України воєнного стану встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22 та від 03 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22.

Станом на дату звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа дія воєнного стану не скасована, тому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений.

Вимогами ч.1 ст.431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене та з огляду на те, що виконавчий лист на даний час на виконанні не перебуває, оскільки після повернення його первісному стягувачу без виконання останній було втрачено та не передано новому стягувачу, суд вважає за можливе видати дублікат виконавчого листа, задовольнивши при цьому заяву.

Керуючись ст.ст. 433, 442 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталресурс" про заміну сторони у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого документа по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому листі № 2/489/1109/21 (справа № 489/502/21), виданому 17 червня 2021 Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс», .

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Капіталресурс" дублікат виконавчого документа по цивільній справі № 489/502/21 (провадження № 2/489/1109/21) про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.01.2011 в розмірі 24158 грн. 97 коп. та судового збору у розмірі 1833 грн. 25 коп..

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «30» березня 2026.

Суддя Н.О. Рум`янцева