Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 березня 2026 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Грінчук-Степанюк З.А., представника позивача Луговського Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на частку нерухомого майна за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2025 року адвокат Луговський Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Романівської селищної ради Житомирської області, в якому просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/3 частку вигляді квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 є власницею 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , з 16 вересня 2015 року, на підставі договору купівлі-продажу. 1/3 частки вищевказаної квартири належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті останнього спадщину ніхто не прийняв, та майно померлого не отримало статусу відумерлої спадщини. Отже позивач почала відкрито володіти нерухомим майном більше 10 років, проводила ремонтні роботи, оплачувала комунальні послуги, що дає підстави для визнання за нею права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Представник відповідача про час та місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив не скористався

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених в ньому.

Суд, заслухавши пояснення _представника позивача, дослідивши письмові докази, що надані учасником справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння майном.

Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка у подальшому може претендувати на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

У постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2015 року належить ОСОБА_1 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43967432 від 16 вересня 2015 року).

Згідно довідки №1839 від 9 листопада 2016 року Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації 1/3 квартири АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №83802030 від 7 січня 2026 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась.

Відповідно до будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 , з 16 вересня 2015 року зазначена ОСОБА_1 .

Згідно дублікатів чеків позивач протягом 2024 - 2025 років здійснювала оплату доставки газу та електропостачання в квартиру АДРЕСА_1 .

З довідок Романівського ЦОК ТОВ «ЖОЕК» № 645 від 26 грудня 2025 року та Газопостачальної компанії Нафтогаз №4087065-в від 26 листопада 2025 року вбачається відсутність заборгованості з комунальних послуг за користування природним газом та електроенергією за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 1277 ЦПК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона відкрито та безперервно володіє спірною квартирою більше 10 років.

Водночас суд вважає, що на момент отримання позивачем майна остання достовірно не могла бути обізнана про наявність/відсутність спадкоємців ОСОБА_3 на зазначену частину квартири. Крім цього законом встановлений обов`язок органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо спадкоємці відсутні. Відповідно, позивачка не могла бути впевненою у тому, що на це майно не претендують інші особи.

Отже, у цьому випадку виключається добросовісність ОСОБА_1 при заволодінні спірною частиною квартири.

Ураховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири, оскільки сам по собі факт користування позивачем спірним нерухомим майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним майном, робить в квартирі ремонт, сплачує комунальні послуги, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на 1/3 частку спірної квартири за набувальною давністю є безпідставними, оскільки сам по собі факт користування позивачкою спірною квартирою не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю та не свідчить про добросовісність володіння майном. (Постанова Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 127/38548/23, постанова Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 487/3403/24).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 10-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на частку нерухомого майна за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Тридцятиденний строк на оскарження даного судового рішення слід обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 27 березня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.М. Кірічук