Справа № 491/416/18
Провадження № 6/491/18/26
УХВАЛА

01 квітня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - Желяскова О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Білоус А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ананьїв Подільського району Одеської області заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАПІТАЛРЕСУРС» про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа, заінтересовані особи: первісний стягувач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», боржник: ОСОБА_1 , Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2026 року представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАПІТАЛРЕСУРС» Янчук Анатолій Анатолійович, який діє на підставі довіреності від 01 жовтня 2025 року № 10933, звернувся до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа.

Заяву обґрунтувало тим, що рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22 червня 2018 року у справі № 491/416/18 задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 травня 2011 року в розмірі 84 380,86 гривень та 1 762,00 гривні витрат на сплату судового збору. 05 вересня 2018 року Ананьївським районним судом Одеської області видано стягувачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення у справі №491/416/18 зі строком пред`явлення до 05 вересня 2021 року. 22 вересня 2025 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» уклали договір факторингу № 8-22-08/2025, відповідно до якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК»відступило, а ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № б/н від 18 травня 2011 року.

З огляду на викладене та те, що строк на пред`явлення виконавчого листа Ананьївського районного суду Одеської області у справі № 491/416/18 після його повернення стягувачу 01 березня 2019 року ще не минув і зобов`язання за кредитним договором боржником ОСОБА_1 не виконано, ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» просило суд змінити вибулого стягувача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»на правонаступника ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» у виконавчому листі № 491/416/18 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Також представник просив суд видати дублікат вказаного виконавчого листа.

Ухвалою суду від 26 березня 2026 року заяву прийнято до провадження та призначено судовий розгляд на 01 квітня 2026 року (а.с.20).

Представник заявника в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чиному відповідності до вимог статті 128 ЦПК України (а.с.21, 22). Водночас, в заяві про заміну сторони у виконавчому листі просив провести розгляд вказаної заяви без участі представника (а.с.3 зворотний).

Боржниця ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, причини неприбуття невідомі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України (а.с.25). Будь-яких заяв/клопотань від боржниці не надходило.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України (а.с.23, 24).

Частиною третьою статті 442 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до суду учасника справи не є обов`язковою. Суд може розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду заяви, суд вважає можливим розглянути заяву за відсутності її учасників.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, суд вважає, що заяву слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Судом встановлено та матеріали справи свідчать про те, що рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22 червня 2018 року у справі № 491/416/18 позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2011 року № б/н у розмірі 84 380,86 гривень та 1 762,00 гривні витрат на сплату судового збору. Рішення суду набрало законної сили 05 вересня 2018 року.

05 вересня 2018 року Ананьївський районний суд Одеської області видав стягувачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення у справі №491/416/18 зі строком пред`явлення до 05 вересня 2021 року.

01 березня 2019 року виконавчий лист Ананьївського районного суду Одеської області у справі № 491/416/18 від 05 вересня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»повернуто державним виконавцем стягувачу.

22 серпня 2025 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» укладено договір факторингу № 8-22-08/2025, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відступило, а ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, зокрема, за договором від 18 травня 2011 року № б/н.

Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора. Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.

Обставина не передання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни; для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (див. постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012).

В постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14, від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц Верховний Суд виснував, що відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання сторонами своїх зобов`язань за таким договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні його заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини перша та друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вбачається, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Представником заявника, на підтвердження наявності у нього права вимоги до боржниці ОСОБА_1 , було надано наступні документи.

Копію договору факторингу від 22 серпня 2025 року № 8-22-08/2025, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» (а.с.7-8).

Встановлено, що заявником надано з 16 лише 1, 2, 9 та 10 сторінки договору, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити всі істотні умови договору, зокрема, і порядок набрання чинності цього договору.

В матеріалах також міститься копія акту № 3 приймання-передачі реєстру боргових зобов`язань № 3 від 10 вересня 2025 року за договором факторингу від 22 серпня 2025 року №8-22-08/2025. Але суд позбавлений можливості встановити відповідність цього акту додатку № 2 до договору факторингу, оскільки останній, як було зазначено, наданий не в повному обсязі.

Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та який містить дані за кредитним договором від 18 травня 2011 року № б/н, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК»та ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній.

До заяви надано лише витяг з реєстру боргових зобов`язань № 3 до договору факторингу від 22 серпня 2025 року № 8-22-08/2025, в якому зазначено про відступлення прав вимоги до боржниці ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н, при цьому, дата укладення кредитного договору відсутня.

Представником заявника на підтвердження оплати за договором факторингу жодних доказів суду не надано.

За таких обставин, представником не надано суду докази на підтвердження фактичної оплати за договором, що засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором.

З огляду на викладене, відсутність належних і допустимих доказів переходу права вимоги від клієнта до фактора, унеможливлює перевірку судом наявності права вимоги у заявника за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та первісним кредитором, та, як наслідок, встановлення судом факту заміни стягувача у виконавчому провадженні та видачу дубліката виконавчого листа.

В заяві представник ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» просив суд змінити вибулого стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на правонаступника ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» у виконавчому листі №491/416/18 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник посилався, зокрема, на те, що строк на пред`явлення виконавчого листа Ананьївського районного суду Одеської області у справі № 491/416/18 після його повернення стягувачу 01 березня 2019 року ще не минув і зобов`язання за кредитним договором боржником ОСОБА_1 не виконано.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду .

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами , прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах .

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тож, оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, то якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Водночас варто звернути увагу і на те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21, пункти 127- 130).

Судом встановлено, що Ананьївським районним судом Одеської області видано стягувачу виконавчий лист № 491/416/18 від 05 вересня 2018 року зі строком пред`явлення до 05 вересня 2021 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Вказаний вище виконавчий лист № 491/416/18 від 05 вересня 2018 року пред`являвся стягувачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на примусове виконання та 01 березня 2019 року був повернутий державним виконавцем стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Таким чином, строки пред`явлення виконавчого листа № 491/416/18 від 05 вересня 2018 року перервалися, у зв`язку з його пред`явлення на примусове виконання, та після переривання встановлюються протягом трьох років з дня повернення виконавчого документа стягувачу 01 березня 2019 року.

З даною заявою про заміну сторони стягувача ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» звернулось до суду через підсистему «Електронний суд» 25 березня 2026 року, тобто понад трирічний строк пред`явлення виконавчого листа № 491/416/18 від 05 вересня 2018 року до виконання.

ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» не надано доказів чи відкривалось виконавче провадження за виконавчим листом Ананьївського районного суду Одеської області у справі № 491/416/18, виданим 05 вересня 2018 року, з урахуванням того, що виконавчий лист був повернутий державним виконавцем стягувачу 01 березня 2019 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; не подано заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, встановивши, що з даною заявою про заміну сторони стягувача ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» звернулось 25 березня 2026 року поза трирічний строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 491/416/18 від 05 вересня 2018 року, який після переривання встановлений до 01 березня 2022 року, без порушення перед судом питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; встановивши недоведеність переходу до ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» права вимоги за кредитним договором від 18 травня 2011 року № б/н, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та заміни сторони виконавчого провадження, відповідно і видачі дубліката виконавчого листа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 442, 446 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАПІТАЛРЕСУРС» про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дублікату виконавчого листа, заінтересовані особи: первісний стягувач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», боржник: ОСОБА_1 , Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відмовити.

Ухвала суду згідно частини другої статті 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею та згідно статті 354 ЦПК України може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до підпункту 15.5 підпункту 15 пункту 15 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Копію цієї ухвали згідно частини четвертої статті 442 ЦПК України вручити/надіслати учасникам справи, а також приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

У відповідності до положень частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України датою постановлення ухвали є 01 квітня 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Желясков

Ухвала суду набрала законної сили «_____» __________________20____ року.

Оригінал ухвали суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/416/18 (провадження № 6/491/18/26) Ананьївського районного суду Одеської області.