ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4262/26 Справа № 175/1849/25 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Білоусова О.М.),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» звернулось до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором CL-334401, у розмірі 194 509,28 грн, в тому числі строкове тіло 92801,88 грн., прострочене тіло 25698,80 грн., строкові відсотки 2762,02 грн., прострочені відсотки 73246,58 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено, вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника Чуб В.С., подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування всіх обставин справи.

Мотивована скарга тим, що умовами Кредитного договору, а саме п. 2.4, передбачається, що кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Відповідача та на рахунки інших фінансових установ з метою рефінансування інших заборгованостей. Проте, позивач не надає жодного доказу на підтвердження виконання даного обов`язку з видачі кредитних коштів.

Меморіальні ордери та виписки з рахунку були подані до суду у форматі Документ Microsoft Word, тобто у формі текстового редактору. Дані документи являють собою набір тексту, набраний у відповідному редакторі. Вони не містять ні підпису уповноважених осіб, ні печаток, ні штампів банку, тобто такі документи не містять обов`язкових реквізитів первинних бухгалтерських документів.

Вказує, що факт отримання відповідачкою кредитних коштів, позивачем доведено не було.

ОСОБА_2 просила рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено що 15.09.2021 року відповідач звернулась до АТ «Кредобанк» із анкетою-заявою на отримання кредиту, ознайомившись з умовами надання кредиту, викладеними у Пам`ятці клієнту, примірник якої отримав. Шляхом підписання даної анкет-заяви відповідач підтвердив, зокрема, що беззастережно приєднується до договору про порядок підписання правочинів (який розміщений із публічною пропозицією банку щодо укладення на офіційному сайті банку, доступ до якого здійснюється через мережу Інтернет за посиланням https://www.kredobank.com.ua).

Того ж дня, 15.09.2021 року, між АТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № CL-334401, у відповідності до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 120 000, 00 гривень строком на 60 місяців до 14.09.2026 р. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов кредитного договору.

В додатку № 1 до вищевказаного кредитного договору сторони правочину узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту.

Підписуючи вищевказаний договір, відповідач підтвердив, що він до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», у яких зазначено умови відкриття, ведення, закриття поточних (карткових) рахунків; ознайомився з орієнтовною реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також з іншою інформацією про споживчий кредит, надання якої передбачено ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, до видачі кредиту, ця інформація (паспорт споживчого кредиту) надана Позичальнику в письмовій (електронній) формі, встановленій Додатком № 1 до Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (п. 10.4. договору).

У відповідності до п. 6.2. 6.3. вищевказаного кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежі (Додаток № 1 до цього кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4296, 00 гривень щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 15.09.2021 до 14.09.2026 погашаються в однаковому порядку. Якщо будь-який термін здійснення платежів за договором про споживчий кредит припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то платежі повинні бути здійснені у попередній робочий день. Позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2. кредитного договору).

Повернення кредиту здійснюється у такому порядку:

-для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленої Графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку суму коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, з врахуванням рекомендацій банку, передбачених п. 2.9. кредитного договору;

-внесення коштів на поточний рахунок/транзитний рахунок здійснюється позичальником шляхом перерахування коштів у безготівковій формі та/або внесенням готівкою;

-позичальник доручає, а банк за дорученням позичальника щомісячно в кінцеву дату погашення щомісячного платежу, передбачену Графіком платежів, здійснює договірне списання грошових коштів з поточного рахунку в сумі щомісячного платежу. Щомісячний платіж вважається отриманим банком після його договірного списання банком з поточного рахунку;

-останній щомісячний платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту, процентах та комісіях, неустойки, що передбачені кредитним договором;

-грошові кошти, які на кінцеву дату погашення щомісячного платежу, відповідно до Графіку платежів, знаходяться на поточному рахунку та перевищують суму щомісячного платежу, можуть бути сплачені позичальником, як часткова або повна дострокова сплата заборгованості за кредитним договором, в порядку, передбаченому п. 6.7. кредитного договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 08.11.2023 становить 194 509, 28 гривень, з яких: 92 801,88 гривень заборгованість за тілом кредиту (строкова); 25 698, 80 гривень заборгованість за тілом кредиту (прострочена); 2 762, 02 гривень заборгованість за відсотками (строкова); 73 246, 58 гривень заборгованість за відсотками (прострочена).

08.11.2023 р. між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» було укладено договір факторингу б/н, у відповідності до якого АТ «Кредобанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» належні йому права вимоги до позичальників за кредитними договорами, зокрема до ОСОБА_1 за договором № CL-334401 від 15.09.2021 р..

08.11.2023 р. на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» сплатило ціну відступлення, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією №1 на суму 4 420 385, 21 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як було встановлено матеріалами справи та не заперечується учасниками справи, що 15 вересня 2021 між ОСОБА_1 та первісним кредитором АТ «Кредо банк» було укладено кредитний договір №CL-334401, відповідно до умов договору відповідач отримала від банку кредитні кошти на загальну суму 120 000 грн. зі строком кредитування 60 місяців, тобто до 14 вересня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на умовах погоджених у розділі 4 Кредитного договору. Зокрема у п. 4.1. 4.2. вищевказаного кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою представник відповідачки заказувала на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Однак матеріали справи містять надані позивачем через систему «Електронний суд» меморіальні ордери №53117956, №53117975, №53118018, №531179995, а також виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 , які є первинною бухгалтерською документацією та у своїй сукупності підтверджують факт отримання кредитних коштів позичальницею за договором № CL-334401 від 15.09.2021 р.

Суд апеляційної скарги ставиться критично до доводів апелянта з приводу неналежності цих документів у зв`язку із відсутністю підпису, оскільки як було зазначено вище вини були подані через систему «Електронний суд», а отже із накладенням електронно-цифрового підпису.

Також слід звернути увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, виписки та меморіальні ордери, є належним доказом користування відповідачкою кредитними коштами. Крім того слід звернути увагу, що з виписки вбачається часткове погашення позичальницею кредитної заборгованості, що у відповідності до позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц є тією дією, яка свідчить про визнання нею боргу.

Щодо доводів апеляційної скарги про невчасність подання зазначених доказів, то з матеріалів справи вбачається, що вони дійсно були надані після закриття підготовчого судового засідання. Однак суд апеляційної інстанції вважає за доцільне їх врахування судом першої інстанції, оскільки вони були подані до розгляду справи по суті та у відповідь на письмові заперечення відповідачки про отримання нею кредитних коштів від первісного кредитора, що не забороняється положеннями ст. 83 ЦПК України.

Крім того суду апеляційної інстанції звертає увагу, що заперечуючи проти отримання кредитних коштів, відповідачка на підтвердження своїх контраргументів не надала жодних доказів. Також слід звернути увагу, що вказаний в меморіальних ордерах рахунок, у відповідності до умов кредитного договору був відкритий саме на ім`я ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Також, колегія суддів звертаю увагу, що сума заборгованості була нарахована в узгоджений сторонами строк дії договору, тобто до 14 вересня 2026 року.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги не створюють висновок про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідачки слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишена без задоволенні, то підстави для перерозподілу або зміні розміру судових витрат у розумінні положень ст. 141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 194 509,28 грн. грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 1 квітня 2026 року.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонова

Л.П. Никифоряка