ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/757/23Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 22-ц/817/37/26 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Гичко К.С.

з участю ОСОБА_1 та його представника - адвоката Скиби В.М., представника ТзОВ "Букооп" - адвоката Вароди П.Б., представника ТзОВ "АТБ Маркет" - адвоката Фішелєвої Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби Віталія Михайловича на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2025 року та ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року, прийняті суддею Тхорик І.І. у цивільній справі №595/757/23 за позовом ОСОБА_1 до Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет", товариство з обмеженою відповідальністю "БУКООП", про скасування рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, у якому з урахування зміни позовних вимог просив:

1. скасувати рішення Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області №1649 від 08.10.2021 «Про затвердження детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 »;

2. усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:1457 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,1133 га і нежитловим приміщенням комори та теплогенераторної по АДРЕСА_1 , зобов`язавши Бучацьку міську раду внести зміни в містобудівну документацію шляхом:

-вилучення з детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 , затвердженого рішенням Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області №1649 від 08.10.2021 «Про затвердження детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 » запроектованих двох місць паркування автомобілів, які передбачені у місці, що безпосередньо передує фактично існуючому на даний час заїзду до земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1457, власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , із земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1465, що перебуває у комунальній власності Бучацької міської ради;

-передбачення у детальному плані території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 , затвердженого рішенням Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області №1649 від 08.10.2021 «Про затвердження детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 » проїзду шириною не менше 6 м через проектовану територію автостоянки, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:1465, та яка перебуває у комунальній власності Бучацької міської ради, із АДРЕСА_1 до земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1457, власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що земельна ділянка площею 0,1133 га з кадастровим номером :02:002:1457 перебуває у спільній сумісній власності позивача та його дружини ОСОБА_3 з 30.06.2021 року. Ця ділянка утворена шляхом поділу земельної ділянки площею 0,1465 га з кадастровим номером :002:1311, яку ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 26.02.2020 року. Цільове призначення земельної ділянки :02:002:1457 для для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Заїзд до земельної ділянки з кадастровим номером :002:1311, а в подальшому після її поділу і до земельної ділянки :02:002:1457 можливий лише через іншу земельну ділянку.

Рішенням Бучацької міської ради від 01.09.2020 року №145 надано дозвіл ОСОБА_5 на облаштування заїзду до власної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :002:1311 у відповідності до проектного опрацювання розміщення магазину.

Рішенням Бучацької міської ради від 01.06.2021 року №860 надано дозвіл на розроблення детального плану території для влаштування автостоянки в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на земельну ділянку орієнтовною площею 0, 11 га на території Бучацької міської ради.

02.08.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Бучацької міської ради із заявою, в якій просив при виготовленні детального плану передбачити проїзд до його земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457.

Однак, інтереси ОСОБА_6 у детальному плані території не були враховані, заїзд до його земельної ділянки не передбачений, у місці заїзду передбачені місця для паркування автомобілів.

16.08.2021 ОСОБА_2 звернувся із заявою до Бучацької міської ради про врахування під час громадського обговорення детального плану території тієї обставини, що в детальному плані території не передбачений заїзд до його земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457.

28.09.2021 року було проведено засідання земельної комісії Бучацької міської ради, де була розглянута заява ОСОБА_6 та без жодної аргументації прийнято рішення про затвердження детального плану території без урахування прохання ОСОБА_6

08.10.2021 року рішенням Бучацької міської ради №1649 затверджений детальний план території площею 0, 1250 га для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 , яким не передбачений заїзд до ділянки ОСОБА_6

11.10.2021 року листом №2125 Бучацька міська рада повідомила ОСОБА_6 про те, що комісія дійшла висновку про недоцільність влаштування заїзду до його земельної ділянки через територію, яка планується для автостоянки по АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що Бучацька міська рада грубо порушила процедуру розгляду та затвердження детального плану території, порушила право власності та користування позивача щодо земельної ділянки :02:002:1457.

Зокрема, детальний план території був виготовлений та затверджений без урахування містобудівної документації, без урахування рішення Бучацької міської ради від 01.09.2020 року №145, яким був визначений заїзд до земельної ділянки саме зі сторони земельної ділянки, відносно якої виготовлений детальний план території.

ОСОБА_2 не може облаштувати заїзд до належної йому земельної ділянки через будь-які інші земельні ділянки, що межують із належною йому земельною ділянкою, з огляду на їх цільове призначення та правовий статус.

Попереднім скликанням Бучацької міської ради ОСОБА_5 був наданий дозвіл на проїзд, а теперішнім складом з оглдяу на його критику міської влади та існування конфліктів у позивача з близькими родичами голови Бучацької ОТГ чиняться усі можливі перешкоди у реалізації позивачем своїх законним прав.

Ухвалою Бучацького районного суду від 26 червня 2025 року задоволено клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та залучення третьої особи, вирішено повернутися до підготовчої стадії провадження у справі № 595/757/23. Також даною ухвалою задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів, долучено до матеріалів даної цивільної справи копію рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради № 32 від 09.02.2024, лист-погодження Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області за № 296/41/33/01-2024 від 10.01.2024 та витяг зі Схеми організації дорожнього руху ділянки вулиці Галицька в м. Бучач Тернопільської області.

Рішенням Бучацького районного суду від 25 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - адвокат Скиба В.М. вказує, що ухвала від 26 червня 2025 року та рішення суду першої інстанції по суті справи ухвалені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та грубого порушення норм процесуального права, суд неповно зясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Щодо ухвали від 26 червня 2025 року зазначає, що 28 квітня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження. У підготовчому провадження Бучацька міська рада подавала неодноразово заяви по суті справи. В обгрунтування причин неподання доказів на стадії підготовчого провадження Бучацька міська рада не зазначила жодного аргументу чи підстави. Також суд не вказав жодних мотивів, з яких він виходив при вирішенні питання про поновлення строку подання доказів, в ухвалі взагалі не зазначено про поновлення такого строку. Долучені судом докази датуються 09.02.2024 року, 10.01.2024 року, а також 2023 рік, тобто станом на час подання відзиву ці документи були наявні у відповідача і судом не встановлено поважних причин, з яких іони не були подані протягом 1 року під час підготовчого провадження.

Окрім цього, підставою для повернення до підготовчого засідання в ухвалі судом визначено необхідність залучення третьої особи ТОВ Букооп, однак жодного покликання на необхідність долучення доказів не вказано ні в ухвалі суду, ні в клопотанні відповідача про необхідність повернення до підготовчого провадження.

Сам факт задоволення клопотання та прийняття і долучення доказів, що подані поза межами строку їх подання, має наслідком грубе порушення процесуального права та надання неналежної оцінки усім обставинам справи. Щодо рішення по суті справи вважає, що висновки суду першої інстанції є хибними. В обгрунтування рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд поклав висновки Восьмого ААС у справі №500/109/22, які висловлені у мотивувальній частині судового рішення. При цьому суд послався на ч.4 ст. 82 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ч.7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.

Крім цього, на думку ОСОБА_6 , скасування рішення органу місцевого самоврядування, яке порушує його цивільні права та інтереси, є належним та ефективним способом захисту. Звернувшись до Бучацької міської ради з проханням врахувати його інтереси при затвердженні детального плану території для влаштування автостоянки, Громяк ОСОБА_7 мав легітимні очікування на захист його права власності в частині безперешкодного користування земельною ділянкою, яке йому надано попередніми рішеннями Бучацької міської ради. Однак, в детальному плані зазначено про те, що прав власників суміжних земельних ділянок і землекористувачів не порушено, не порушено правила добросусідства, що не відповідає дійсним обставинам. Висновок суду про ефективний спосіб захисту у формі встановлення земельного сервітуту є невірним, оскільки такий спосіб буде мати наслідком внесення змін до детального плану території, внесення змін до схеми ОДР та крім цього ще встановлення земельного сервітуту. У даному випадку позивач обрав найефективніший спосіб захисту, який не призведе до наступних звернень до суду та захистить його порушене право.

Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою висновок експерта №26 від 20.03.2025 року, яким встановлено та підтверджено наявність фактичного заїзду до земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457 по грунтовій дорозі через земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:1465. Експерт визначив найдоцільніший варіант заїзду на земельну ділянку :02:002:1457.

З врахуванням наведених аргументів позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві ТОВ БУКООП просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Вказує, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки питання забезпечення доступу до земельної ділянки має вирішуватися шляхом встановлення земельного сервітуту, а не через скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження детального плану території чи внесення змін до містобудівної документації.

Зазначає, що детальний план території не створює і не припиняє речових прав, не встановлює права проїзду до приватної земельної ділянки, а лише визначає планувальну організацію відповідної частини території. Крім цього, позивач не довів наявності в нього набутого та реалізованого права на проїзд через суміжну земельну ділянку, а дозвіл на облаштування заїзду, на який він посилався, належним чином не був реалізований. Пропозиції позивача при розробленні детального плану були розглянуті в установленому порядку та мотивовано відхилені, а тому доводи про порушення його прав є безпідставними.

Також зазначає, що 28 жовтня 2024 року між Бучацькою міською радою, ТОВ «БУКООП» та ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» було укладено договір земельного сервітуту щодо спірної земельної ділянки, який не є предметом оскарження у цій справі.

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження ухвали суду від 26 червня 2025 року про повернення до підготовчого провадження та долучення доказів є необґрунтованими, оскільки такі процесуальні дії були необхідні для залучення до участі у справі особи, права якої могли бути зачеплені судовим рішенням, та для повного і всебічного з`ясування обставин справи.

У відзиві Бучацька міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Вказує, що оскаржуване рішення про затвердження детального плану території прийнято з додержанням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку проведення громадських слухань, а подані позивачем зауваження були розглянуті, однак сам по собі факт їх неврахування не свідчить про незаконність містобудівної документації. Крім цього, позивач не довів порушення своїх прав чи охоронюваних законом інтересів прийняттям рішення міської ради, не навів правових норм, які б зобов`язували визначати у детальному плані території під`їзд саме до його земельної ділянки, а також не підтвердив наявності в нього набутого права проїзду, яке було б порушено внаслідок затвердження такого плану.

Детальний план території визначає планувальну організацію, параметри забудови, порядок організації транспортного і пішохідного руху, однак не встановлює права проїзду до конкретної приватної земельної ділянки, тоді як питання доступу до неї у разі необхідності має вирішуватися шляхом встановлення земельного сервітуту. Раніше позивачу надавався дозвіл на влаштування заїзду, однак жодних дій для його належної реалізації ним не вчинено.

Крім цього, на даний час порядок організації руху на спірній ділянці визначений схемою організації дорожнього руху, погодженою уповноваженим підрозділом Національної поліції та затвердженою рішенням виконавчого комітету, і саме ця документація, а не детальний план території, визначає нормативні можливості заїзду, виїзду та руху транспортних засобів на відповідній ділянці.

Повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження було правомірним, оскільки після укладення 28 жовтня 2024 року договору земельного сервітуту щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1465 виникла необхідність залучення до участі у справі ТОВ «БУКООП» як особи, на права та обов`язки якої могло вплинути судове рішення.

У відзиві ТОВ АТБ-МАРКЕТ просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Вказує, що рішення Бучацької міської ради №1649 від 08 жовтня 2021 року прийняте з дотриманням установленої процедури розгляду і затвердження містобудівної документації, а пропозиції позивача, подані під час громадських слухань, були розглянуті та правомірно відхилені.

Зазначає, що рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради від 01 вересня 2020 року №145, яким позивачу надано дозвіл на влаштування заїзду, не є містобудівною документацією, при цьому жодних дій щодо реалізації цього дозволу позивачем вчинено не було, а тому твердження про суперечність детального плану раніше прийнятим рішенням є безпідставними.

Крім цього, оскаржуваним рішенням права позивача не порушено, оскільки детальний план території стосується території загального користування, не поширюється на земельну ділянку позивача та не створює обмежень у доступі до неї. Прийняття спірного рішення не змінило статусу земельної ділянки, не створило перешкод у доступі до земельної ділянки позивача та не спричинило негативного впливу на його права.

Позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки його вимоги фактично зводяться до забезпечення проїзду через чужу земельну ділянку, що за своєю правовою природою є питанням встановлення земельного сервітуту, а не внесення змін до детального плану території чи скасування рішення про його затвердження. При цьому, внесення змін до містобудівної документації належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування і має здійснюватися лише у визначеному законом порядку, а суд не вправі підміняти собою такий орган у вирішенні питань містобудівного планування.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Скибу В.М., які доводи апеляційної скарги підтримали, пояснення представника ТОВ БУКООП - адвоката Вароду П.Б. та представника ТОВ АТБ-МАРКЕТ - адвоката Фішелєву Г.В., які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення Бучацької міської ради № 1649 від 08 жовтня 2021 року прийняте з дотриманням установленої законом процедури, саме по собі не порушує прав та законних інтересів позивача щодо користування належною йому земельною ділянкою, а заявлена вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до детального плану території ґрунтується на неналежному та неефективному способі захисту, оскільки питання внесення таких змін належить до компетенції органу місцевого самоврядування, а не суду. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав, для забезпечення потреби проїзду та/або проходу через земельну ділянку, яка на праві комунальної власності належить Бучацькій міській раді, позивач вправі вимагати встановлення земельного сервітуту.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Обставини справи.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.02.2020 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:1311, площею 0,1465 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області №145 від 01.09.2020 «Про надання ОСОБА_1 дозволу на влаштування заїзду» окрім іншого, ухвалено надати дозвіл ОСОБА_1 на влаштування заїзду до власної земельної ділянки в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:1311 у відповідності до проектного опрацювання розміщення магазину.

На підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 29.06.2021, посвідченої приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Максимович М.В., ФОП ОСОБА_8 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1311, площею площею 0,1465 га.

В результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1311 утворені дві земельні ділянки, про що внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру, зокрема:

1) земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:1457, яка перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , площею 0,1133 га;

2) земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:1456,

площею 0,0332 га, яку ОСОБА_1 подарував ОСОБА_10 згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 06 липня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №174.

На земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:1457 знаходиться нежитлове приміщення комора теплогенераторної, об`єкт житлової нерухомості, площею 74,4 кв.м, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304783256 від 12.07.2022.

Рішенням Бучацької міської ради № 860 від 01.06.2021 «Про надання дозволу Бучацькій міській раді на розроблення детального плану території земельної ділянки в АДРЕСА_1 » надано дозвіл Бучацькій міській раді на розроблення детального плану території для влаштування автостоянки в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 , на земельну ділянку орієнтовною площею 0,11 га на території Бучацької міської ради Тернопільської області.

На замовлення Бучацької міської ради архітектором КП «Бучацьке архітектурно-проектне бюро» Т.І. Гудимою розроблено детальний план території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 . Згідно із поставленими завданнями, які погоджено КП «Бучацьке архітектурно-проектне бюро», затвердженими Бучацькою міською радою, строк виконання детального плану червень-липень 2021. Перелік вихідних даних для розроблення детального плану, що надаються замовником, у т.ч. топогеодезична основа завдання на розроблення ДПТ рішення Бучацької міської ради № 860 від 01.06.2021, топографічний план ділянки М 1:500. Додаткові вимоги потрібно укласти земельний сервітут на користування проїздом до ділянки.

Як вбачається з пояснювальної записки архітектора ОСОБА_11 , детальний план території на земельну ділянку площею 0,125 га для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 розроблений на замовлення Бучацької міської ради та інвесторів ТОВ «АТБ-Маркет» і ТОВ «БУКООП», згідно рішення ІV сесії VІІІ скликання Бучацької міської ради № 860 від 01.06.2021, для визначення цільового призначення з відображенням існуючого функціонального використання земельної ділянки та формування принципів планувальної організації забудови, з визначенням всіх планувальних обмежень використання території згідно з державними будівельними нормами. Комунальним підприємством «Бучацьке архітектурно-проектне бюро» розроблено детальний план території на земельну ділянку площею 0,125 га для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 на підставі таких даних: рішення ІV сесії VІІІ скликання Бучацької міської ради № 860 від 01.06.2021, замовник Бучацька міська рада; завдання на розроблення детального плану території на земельну ділянку площею 0,125 га для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 ; топографічна основа М 1:500, виконана ТОВ «Геоспейс»; копія фрагменту затвердженої містобудівної документації з нанесенням контуру території детального плану, яка підписана керівником відповідного місцевого органу містобудування та архітектури; натурні обстеження. У проекті враховано вимоги: Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», ДБН Б. 1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території», ДБН В.2.3-5-2018 «Вулиці та дороги населених пунктів», Земельний Кодекс України, ДСЛ 173-96 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів». Режим використання земельної ділянки для влаштування автостоянки для мережі магазинів «АТБ-Маркет» та «БУКООП» передбачає забезпечення та дотримання: вимог законодавства про охорону довкілля; прав власників суміжних земельних ділянок і землекористувачів; правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановлення охоронних зон збереження геодезичних знаків.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до Бучацького міського голови Фреяка В., в якій просив врахувати при виготовленні детального плану території автостоянки по АДРЕСА_1 те, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457, площею 0,1133 га, котра безпосередньо межує із земельною ділянкою, на якій планується влаштування стоянки автомобільного транспорту. Містобудівна ситуація склалася таким чином, що заїзд до його ділянки можливий виключно через проектну стоянку. Враховуючи наведене, просить забезпечити проїзд до його земельної ділянки при виготовленні зазначеного детального плану території.

Листом від 16.08.2025 року Бучацька міська рада повідомила ОСОБА_6 про те, що його зава буде подана на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин та планування територій при розгляді детального плану території земельної ділянки площею 0, 1250 га для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 .

16 серпня 2021 року ОСОБА_12 повторно звернувся до Бучацького міського голови Фреяка В. із письмовою заявою аналогічного змісту.

Як вбачається з протоколу №1 громадських слухань Бучацької територіальної громади щодо врахування громадських інтересів під час розроблення містобудівної документації детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 , вирішено погодити детальний план території та рекомендувати сесії Бучацької міської ради затвердити детальний план території площею 0,1250 га для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 . Вважати громадське слухання щодо врахування громадських інтересів під час розроблення містобудівної документації детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 таким, що відбулося у повній відповідності до діючого законодавства та в повному обсязі підтримано учасниками громадського слухання. Також даним протоколом встановлено, що земельна ділянка, яка передбачена для влаштування автостоянки, межує із дорогою, територією автостанції м. Бучач, а також із земельними ділянками, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_12 . Раніше ОСОБА_1 отримав рішення виконавчого комітету на виготовлення детального плану території, але ним не скористався, тобто, детальний план території не було розроблено та затверджено згідно процедури.

Рішенням Бучацької міської ради Тернопільської області №1649 від 08.10.2021 затверджено детальний план території площею 0,1250 га для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 .

11 жовтня 2021 року Бучацька міська рада надала ОСОБА_5 відповідь №2125, в якій зазначено, що розглянувши детальний план території для влаштування автостоянки та обговоривши звернення ОСОБА_6 , комісія дійшла висновку про недоцільність влаштування заїзду до земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457 через територію, яка проектується для автостоянки по АДРЕСА_1 .

Схема організації дорожнього руху ділянки АДРЕСА_1 розглянута в межах компетенції управлінням патрульної поліції в Тернопільській області ДПП та погоджена при умові дотримання вимог і стандартів, що підтверджується листом УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції №296/41/33/01-2024 від 10.01.2024 року.

Згідно висновку експерта ТОВ «Судово-експертне бюро України» А.М. Лібича №26 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 595/757/23 від 20 березня 2025 року встановлено наступне: 1. На час проведення дослідження проїзд до земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457, площею 0,1133 га, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , фактично здійснюється по ґрунтовій дорозі через земельну ділянку кадастровий номер :02:002:1465. Схема фактично наявного проїзду до земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1457 відображено на рисунку 3 дослідницької частини висновку експерта. 2. З урахуванням особливостей рельєфу, цивільних прав інших осіб на суміжні земельні ділянки та містобудівної документації, на розгляд суду пропонується найдоцільніший варіант заїзду на земельну ділянку із кадастровим номером :02:002:1457 площею 0,1133 га, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , через частину земельної ділянки :02:002:1465, площею 0,0215 га з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 15.82; 3,73; 3,15; 4,51; 2,85; 2,69; 2,5; 19.02; 8.26; 5,12; 2,0; 2,53; 12,99; 3,58; 3,77; 4,01; 5,7; 2,43; 2,84; 5,15. 3. Схема існуючого проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1457, площею 0,1133 га, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відображена на рисунку 3 дослідницької частини висновку експерта. Схема запропонованого проїзду легковим та вантажним транспортом до земельної ділянки кадастровий номер :02:002:1457, площею 0,1133 га, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відображена в додатку 2 до висновку експерта.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022 року у справі №500/109/22, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 13.03.2023 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до Бучацької міської ради Тернопільської області, треті особи ОСОБА_13 , ТзОВ АТБ-Маркет про визнання протиправним та скасування рішення Бучацької міської ради №1649 від 08.10.2021 року Про затвердження детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 , зобовязання Бучацької міської ради передбачити у детальному плані території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 проїзд до земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457.

Із змісту мотивувальної частини постанови Верховного Суду вбачається, що рішення Бучацької міської ради №1649 від 08.10.2021 прийнято з дотриманням процедури розгляду та затвердження детального плану території для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками (стаття 78 ЗК України).

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19,провадження № 12-80гс20).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) дійшов висновку, що вказана норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 806/5244/15, провадження № 12-3гс22.

Відповідно до пунктів 3, 7 частини першої статті 1, частин першої, четвертої статті 16, частини першої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території є видом містобудівної документації, що деталізує положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток відповідної частини території. Метою розроблення та затвердження такої містобудівної документації на місцевому рівні є визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації відповідної частини території, а не врегулювання індивідуальних майново-правових спорів між власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним та ефективним у спірних правовідносинах.

Із змісту позовної заяви вбачається, що фактично позивач пов`язує порушення свого права не з самим фактом затвердження детального плану території як виду містобудівної документації, а з відсутністю передбаченого цим планом проїзду до належної йому земельної ділянки та з необхідністю забезпечення такого проїзду через суміжну земельну ділянку комунальної власності.

Водночас, задоволення вимоги про скасування спірного рішення чи зобов`язання відповідача внести запропоновані позивачем зміни до детального плану території не може бути належним способом захисту, оскільки визначення змісту, обсягу та конкретних планувальних рішень детального плану території належить до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування. Суд не вправі підміняти цей орган у здійсненні його компетенції та вирішувати замість нього, які саме містобудівні рішення повинні бути прийняті. За таких обставин заявлені вимоги не відповідають змісту спірного права та характеру його ймовірного порушення.

Колегія суддів враховує, що детальний план території за своєю правовою природою є містобудівною документацією на місцевому рівні, метою якої є визначення планувальної організації, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації відповідної частини території, а не встановлення чи зміна індивідуальних речових прав конкретних осіб на чужі земельні ділянки.

Саме тому така документація не є тим правовим інструментом, яким може бути врегульовано питання надання окремому власнику права проїзду через іншу земельну ділянку. Із наведеного випливає, що сама по собі відсутність у детальному плані території окремо визначеного проїзду до земельної ділянки позивача не свідчить про незаконність цього плану, якщо такий план прийнято в межах повноважень органу місцевого самоврядування та з дотриманням установленої процедури.

Заявлені у цій справі вимоги по суті спрямовані на забезпечення позивачу можливості проїзду через земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:1465, яка перебуває у комунальній власності, тобто фактично зводяться до вирішення питання про користування чужою земельною ділянкою для проходу та проїзду.

За своєю правовою природою такі правовідносини є правовідносинами щодо встановлення земельного сервітуту, а не щодо перевірки законності містобудівної документації чи примусового коригування її змісту судом.

Саме в порядку врегулювання сервітутних відносин визначаються підстави, межі, вид, спосіб здійснення права користування чужою земельною ділянкою та баланс прав і обов`язків усіх заінтересованих осіб.

Належність земельної ділянки, щодо якої затверджено детальний план території, до комунальної власності, свідчить про те, що питання організації її використання вирішується органом місцевого самоврядування з урахуванням публічних інтересів, містобудівної ситуації, правил забудови та транспортної організації території, тоді як питання індивідуального користування нею конкретною особою має вирішуватись на відповідній речовій правовій підставі.

Отже, вирішення питання стосовно забезпечення проїзду через чужу земельну ділянку не підлягає врегулюванню шляхом розроблення чи зміни детального плану території населеного пункту, оскільки такий план не підміняє собою механізм встановлення земельного сервітуту.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що скасування рішення органу місцевого самоврядування є належним способом захисту прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що позов спрямований на досягнення правового результату, який не може бути забезпечений у межах заявленого способу захисту.

Посилання ОСОБА_6 на рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради від 01 вересня 2020 року № 145 також не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного рішення міської ради. Як правильно врахував суд першої інстанції, вказаним рішенням позивачу було надано дозвіл на влаштування заїзду до земельної ділянки у відповідності до проектного опрацювання розміщення магазину, однак саме по собі таке рішення не є містобудівною документацією, не встановлює безумовного та безстрокового речового права проїзду через будь-яку суміжну земельну ділянку та не замінює собою процедури належного оформлення прав на користування чужою землею.

При цьому, матеріали справи не містять даних про те, що позивач належним чином реалізував наданий йому дозвіл у спосіб, передбачений законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково на підставі ч.4 ст. 82 ЦПК України прийняв до уваги висновки суду у справі 500/109/22, у той час як преюдиційне значення мають виключно обставини, встановлені в іншій справі, а не оцінка іншим судом обставин справи, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що враховуючи предмет спору у справі 500/109/22, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги встановлену Верховним Судом відсутність порушень процедури прийняття рішення Бучацької міської ради №1649 від 08.10.2021 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом безпідставно залишено поза увагою висновок експерта №26 від 20.03.2025 року, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав належну оцінку цьому доказу у сукупності з іншими доказами та вірно зазначив, що висновок експертизи зводиться до необхідності встановлення земельного сервітуту. При цьому колегія суддів зазначає, що експерт зазначив один варіант доступу до земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457, вказавши, що на його думку, такий варіант заїзду є найбільш доцільним. Проте, при призначенні експертизи судом не ставилось на розгляд експерта питання про визначення найбільш доцільного на думку експерта варіанту заїзду. Суд запитував вказати існуючий варіант заїзду та варіанти облаштування проїзду легковим та вантажним транспортом до земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:1457. Експерт не визначив можливість чи неможливість доступу до належної позивачу земельної ділянки іншими шляхами.

Щодо незаконності ухвали Бучацького районного суду від 26 червня 2025 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, колегія суддів зазначає, що вказана ухвала з процесуальних питань не призвела до процесуальних порушень, які відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення. Крім цього, колегією суддів не встановлено, що зазначена ухвала призвела до неправильного вирішення справи.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

У відзиві представник ТОВ БУКООП - адвокат Варода П.Б., серед іншого, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ БУКООП 7500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до відзиву долучено:

-Договір про надання правничої допомоги від 5 листопада 2025 року, укладений між ТОВ БУКООП та адвокатом Вародою П.Б.;

-Ордер на надання правничої допомоги у Тернопільському апеляційному суді ТОВ БУКООП адвокатом Вародою П.Б.

-Платіжну інструкцію №1508 від 5 листопада 2025 року про оплату 75000,00 грн ТОВ БУКООП на користь адвоката Вароди П.Б. за надану професійну правничу допомогу згідно Договору від 5 листопада 2025 року.

Також у даному відзиві наведено детальний опис виконаних адвокатом Вародою П.Б. робіт (наданих послу), зокрема: здійснено ознайомлення з апеляційною скаргою та матеріалами, доданими до неї - 1 год. 00 хв.; підготовлено відзив на апеляційну скаргу з аналізом доводів та формуванням правової позиції 4 год.; участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції - 1 год.

Заперечення щодо визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача не надано.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Із наданих заявником документів вбачається, що розмір витрат на правову допомогу встановлено у фіксованому розмірі 7500,00 грн.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Встановивши та проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її характер та складність, з огляду на відсутність клопотання про зменшення розміру правничої допомоги, апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ БУКООП слід стягнути 7500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби Віталія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БУКООП" 7500 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.