Справа № 645/2774/26
Провадження № 2-о/645/84/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 р. м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова в особі судді Алтухової О.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Немишлянського районного суду міста Харкова з заявою про визнання недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У заяві зазначено, що ОСОБА_2 , з яким заявник проживає разом у квартирі його матері з 1997 року, доводиться йому пасинком. З 20 листопада 2011р. ОСОБА_2 є інвалідом дитинства по слуху та при первинному огляді МСЕК йому призначено третьою групу інвалідності безстроково. Через хворобу він не може розуміти значення своїх дій, керувати ними та потребує опіки. ОСОБА_2 залишився без близьких родичів, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати та дружина заявника ОСОБА_3 , з якою вони уклали шлюб 21 квітня 2023 року. Він не може самостійно собі забезпечити нормальне життя і самообслуговування, а тому постійно потребує стороннього догляду і опіки через свій стан здоров`я. В нього розлади адаптації, постійна замкнутість, труднощі в спілкуванні, страх виходити з дому самостійно без супроводу, зниження пам`яті на текучі та минулі події, розгубленість, метушня, упертість, порушення сну, постійні скарги на головні болі, неадекватна поведінка в звичайних життєвих ситуаціях, підвищена збудливість.

Перевіривши заяву, суд доходить висновку про її повернення заявнику, з огляду на наступне.

Цивільне процесуальне законодавство визначає коло осіб, які вправі звернутися до суду із заявою про обмеження дієздатності та визнання недієздатності фізичної особи. Визнання особи недієздатною зачіпає суттєві права та інтереси особи, тому право на порушення справи має обмежене коло осіб. Перелік цих осіб є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Відповідно до ст. 25-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Таким чином, законодавець визначив, що із заявою про визнання особи недієздатною з одночасним призначення такій особи опікуна, можуть звернутися виключно члени сім`ї фізичної особи, щодо якої вирішується питання про визнання її недієздатною, її близькі родичі, орган опіки та піклування, заклад з надання психіатричної допомоги.

Комплексний аналіз чинного цивільного законодавства, яке регулює виниклі питання, дає можливість стверджувати, що зятя не віднесено законом до близьких родичів тестя, і таким його вважати підстав не має. Отже, до осіб, визначених у ч. 3 ст. 296 ЦПК України не належить зять особи, відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною.

У постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наводиться визначення терміну «родичі», яке вживається в СК України та яким охоплюються такі особи: баба, дід, прабаба, прадід, повнорідні брат і сестра. «Членами сім`ї» є мачуха, вітчим, які проживають однією сім`єю з малолітніми або неповнолітніми пасинком, падчеркою.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, у постанові Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 372/3474/21 зазначено, що заявниками у наведеній категорії справ не можуть бути особи, які не мають родинних зв`язків по відношенню до особи, щодо якої ставиться питання про визнання недієздатним. Процесуальною правосуб`єктністю на подання заяви про визнання особи недієздатною наділені не всі родичі такої особи, а лише члени сім`ї, у тому числі близькі родичі. Близькі родичі це фактично особи, які мають особливі права та обов`язки через тісні стосунки між собою.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, обов`язковими ознаками члена сім`ї є не лише факт спільного проживання осіб, а й ведення спільного господарства.

Отже, необхідним є доведення наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 20.11.1993 року на час подання до суду заяви є особою повнолітньою та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою була зареєстрована ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші особи за цією адресою згідно з відомостями з Реєстру територіальної громади міста Харкова , не зареєстровані.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 на території України реєстрації не має.

У заяві про визнання ОСОБА_2 недієздатним, ОСОБА_1 зазначає, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 від проживав з 1997 року, проте не надає належних доказів на підтвердження цього факту, як і не надає доказів ведення спільного господарства з ОСОБА_2 .

Акт опитування сусідів від 15.03.2026, долучений до заяви про визнання особи недієздатною, жодним чином вказаних обставин підтвердити не може, оскільки не зрозуміло ким саме проведено таке опитування; якою уповноваженою особою складено такий Акт; не надано доказів, що вказані в Акті особи дійсно проживають по АДРЕСА_2 ; не зазначено доказів з якого часу вони проживають за цією адресою (для встановлення достовірності свідчень проживання ОСОБА_1 з 1997 року).

До того ж ВС у справі № 531/295/19 в постанові від 8 грудня 2021 року зазначив, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд наголошує, що докази на підтвердження існування обставин, передбачених у ч.3 ст. 296 ЦПК України, які засвідчують право особи на звернення до суду із заявою про визнання іншої особи недієздатної, мають існувати на момент відкриття провадження у справі, з метою непорушення права особи щодо якої ставиться таке питання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що ОСОБА_1 , дійсно є членом сім`ї або близьким родичем ОСОБА_2 , у розумінні частини третьої статті 296 ЦПК України, який має право на звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною; відсутні докази факту спільного проживання та ведення спільного побуту цих осіб, наявності взаємних прав та обов`язків, а отже не підтверджено процесуальну правосуб`єктність заявника у цій справі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли підписана особою, яка не має права її підписувати.

Керуючись ст.ст. 9, 185, 294, 296 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://fr.hr.court.gov.ua. на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Суддя О.Ю.Алтухова