ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5717/26
провадження № 2/753/8572/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Комаревцева Л.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 16.01.2026 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 95 820,00 грн заборгованості за кредитним договором № 1472-1821 від 17.11.2024, з яких, за твердженням позивача, 20 000,00 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 62 820,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 10 000,00 грн. - заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України, 3 000,00 грн. - заборгованість по комісії, а також судовий збір у сумі 2 662,40 грн.

Позивач посилався на те, що кредитний договір був укладений в електронній формі через вебсайт creditkasa.com.ua, відповідачеві був наданий одноразовий ідентифікатор A8358 для підписання договору, а кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн були перераховані на картковий рахунок, вказаний відповідачем. У позові зазначено також умови кредитування: строк кредитування 365 днів, комісія за видачу кредиту 15 % від суми кредиту, промо-ставка 0,90 % на день, знижена ставка 1,00 % на день та стандартна ставка 1,00 % на день протягом перших 180 днів, а надалі 0,75 % на день.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2026 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

30.03.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін.

Відповідач подав відзив, у якому не заперечив факту отримання кредитних коштів у розмірі 20 000 грн, однак категорично заперечив проти стягнення всієї заявленої суми 95 820,00 грн, посилаючись на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами саме ті умови договору, на які посилається, не надав належного та перевіряємого розрахунку нарахувань, а заявлені проценти, комісії та інші складові є непропорційними. Відповідач окремо вказав, що сам факт отримання коштів не є автоматичним доказом акцепту всіх договірних умов щодо процентної ставки, комісій та інших платежів, а також звернув увагу, що позивач після відкриття провадження пропонував «лояльну пропозицію» закриття зобов`язання за значно меншою сумою, що, на думку відповідача, свідчить про спірність і непропорційність заявлених вимог. Також у відзиві зазначено, що розрахунок позивача не містить належної формули, підстав та методики обчислення кожної складової боргу, зокрема «залишку відсотків» 62 820,00 грн, «відсотків за ст. 625 ЦК України» 10 000,00 грн та комісії 3 000,00 грн .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 626, 628, 638, 639 ЦК України договір є домовленістю сторін, а якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір може укладатися шляхом акцепту пропозиції та підписуватися, зокрема, одноразовим ідентифікатором.

Із позовної заяви вбачається, що позивач описав порядок укладення електронного договору, зазначив одноразовий ідентифікатор A8358, яким, за його твердженням, був підписаний договір, а також навів порядок перерахування коштів через систему LiqPay та АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, відповідач у відзиві прямо не заперечив факту отримання 20 000,00 грн. кредитних коштів, що має істотне значення для оцінки спірних правовідносин, оскільки у своїй позиції він визнав отримання тіла кредиту, однак заперечив лише правомірність і розмір додаткових нарахувань . За таких обставин суд вважає доведеним факт виникнення між сторонами кредитних правовідносин та отримання відповідачем 20 000,00 грн.

Водночас, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Якщо кредитодавець просить стягнути не лише тіло кредиту, а й проценти, комісію та платежі на підставі ст. 625 ЦК України, він зобов`язаний надати суду належний, зрозумілий, арифметично перевіряємий розрахунок із зазначенням періодів, ставок, формули нарахування, правової підстави кожної складової та її співвідношення з умовами договору.

Позивач у позовній заяві вказав кінцеву структуру боргу - 20 000,00 грн тіла кредиту, 62 820,00 грн процентів, 10 000,00 грн «процентів річних на підставі ст. 625 ЦК», 3 000,00 грн комісії .

Однак із доводів відповідача, які в цій частині суд вважає обґрунтованими, вбачається, що поданий розрахунок не дозволяє перевірити, з яких саме проміжків часу та за якою методикою сформовано суму 62 820,00 грн, чому у різні періоди застосовано різні ставки, якою є база нарахування, а також чому окремо заявлено 10 000,00 грн на підставі ст. 625 ЦК України без розкриття періоду, формули, індексів чи ставки 3 % річних. Відповідач також слушно звертає увагу, що комісія 3 000,00 грн не має в розрахунку окремої деталізації: не зазначено, чи вона є одноразовою, за який момент нарахована та як саме обчислена. Суд погоджується, що внутрішній розрахунок кредитора, який не містить достатніх вихідних даних для перевірки, сам по собі не може бути безумовною підставою для стягнення всіх заявлених складових у повному обсязі.

Суд бере до уваги і те, що розмір заявлених до стягнення процентів - 62 820,00 грн - більш ніж утричі перевищує суму фактично виданого кредиту, а сукупний розмір вимог 95 820,00 грн майже у п`ять разів перевищує тіло кредиту 20 000,00 грн. За відсутності повного, прозорого й перевіряємого розрахунку така сума не може бути визнана доведеною лише з посиланням на загальні умови договору. Так само 10 000,00 грн на підставі ст. 625 ЦК України не можуть бути стягнуті, оскільки позивач не розкрив їх правову природу, не надав розрахунку інфляційних втрат чи 3 % річних та не показав, як саме ця сума сформована. Аналогічно, 3 000,00 грн комісії не можуть бути стягнуті, оскільки суду не надано окремого належного розрахунку й підтвердження її нарахування саме в такому розмірі, а не лише загального посилання на договірну умову.

Разом із тим, оскільки відповідач не заперечив самого факту отримання 20 000,00 грн і належних доказів повернення цієї суми суду не надано, вимога про стягнення основної суми боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За змістом ст. 525, 526, 530, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, а позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту у строк та на умовах, визначених договором. Невиконання цього обов`язку є підставою для стягнення неповернутої суми кредиту.

Оцінюючи доводи відповідача щодо непропорційності заявлених позивачем вимог, а також його посилання на «лояльну пропозицію» врегулювання на суму 26 662,40 грн, суд виходить з того, що такі обставини самі по собі не припиняють зобов`язання і не замінюють належного доказування. Вони лише підтверджують, що розмір додаткових нарахувань є спірним і повинен бути перевірений особливо ретельно, що судом і враховано при оцінці доказів.

Оцінюючи доводи відповідача, викладені у відзиві, суд також враховує, що відповідач обґрунтовано заперечує проти стягнення заявлених позивачем додаткових сум, зокрема процентів, комісії та нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідач вказує, що позивач не надав належного, зрозумілого та перевіряємого розрахунку заборгованості, який би дозволяв встановити періоди, ставки, формули та підстави нарахування кожної складової боргу, що узгоджується з вимогами ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування .

Суд погоджується з такими доводами відповідача, оскільки поданий позивачем розрахунок не містить достатніх вихідних даних для перевірки заявлених сум. Зокрема, не розкрито методику формування суми процентів у розмірі 62 820,00 грн, не наведено обґрунтованого розрахунку 10 000,00 грн на підставі ст. 625 ЦК України, а також не деталізовано нарахування комісії у розмірі 3 000,00 грн. Такий розрахунок має характер внутрішнього документа кредитора та не може бути безумовною підставою для стягнення заявлених сум без можливості його перевірки судом.

Крім того, відповідач обґрунтовано зазначає, що сам факт отримання кредитних коштів не свідчить про погодження із усіма умовами договору в частині розміру процентів, комісій та інших платежів, особливо за відсутності належних доказів доведення таких умов до відома споживача у зрозумілій формі. Суд також бере до уваги доводи відповідача щодо непропорційності заявлених вимог, оскільки сукупний розмір нарахувань суттєво перевищує суму основного боргу, що за відсутності прозорого розрахунку викликає обґрунтовані сумніви у їх правильності.

Також заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що надана позивачем «лояльна пропозиція» щодо погашення заборгованості у значно меншому розмірі свідчить про спірність та невизначеність реального обсягу зобов`язання. Хоча сама по собі така пропозиція не припиняє зобов`язання, вона підтверджує, що заявлений до стягнення розмір боргу не є очевидним та безспірним.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є обґрунтованими в частині недоведеності розміру додаткових нарахувань, а відтак заявлені позивачем вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає, що в самому тексті відзиву такі доводи наведені , однак із наданих суду в межах цієї справи матеріалів не вбачається належних і достатніх доказів, які б дозволяли однозначно встановити поширення вказаної пільги на спірні правовідносини за конкретний період. Тому вирішальним для цієї справи є не сама наявність пільгового статусу, а те, що позивач не довів належним чином заявлені до стягнення додаткові складові боргу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню: з відповідача підлягає стягненню 20 000,00 грн основної суми боргу, а в частині стягнення 62 820,00 грн процентів, 10 000,00 грн на підставі ст. 625 ЦК України та 3 000,00 грн комісії слід відмовити через недоведеність і неперевірюваність відповідних складових вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки задоволено вимоги на суму 20 000,00 грн із заявлених 95 820,00 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позову, а саме 555 грн 71 коп.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 71 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 62 820,00 грн процентів, 10 000,00 грн на підставі ст. 625 ЦК України та 3 000,00 грн комісії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2026

Суддя: Комаревцева Л.В.