АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Чернівці

справа № 727/5107/25

провадження № 22-ц/822/705/26

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Чернівецького апеляційного судуОдинак О. О., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2025 року позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 496145-КС-001 про надання кредиту від 12 квітня 2024 року, у сумі 140 159 гривень 16 копійок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 25 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 січня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 356 ЦПК України, а саме, у зв`язку із недотриманням вимог до змісту апеляційної скарги, а також ненаданним документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, або документи, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 4542 гривень.

У встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги усунуті не були, у зв`язку із чим ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 09 лютого 2026 року апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_1 .

Вказану ухвалу апелянтка отримала 11 лютого 2026 року, про що вона зазначає в апеляційній скарзі.

20 березня 2026 року ОСОБА_1 повторно звернулася із апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2025 року.

Разом з апеляційною скаргою подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що повторному зверненню перешкоджало поганий стан здоров`я, постійне навантаження, зайнятість на роботі та відсутність вільного часу.

Щодо обставини повернення первісно поданої апеляційної скарги зазначала, що не знала про залишення скарги без руху, а тому не усунула її недоліки у строк встановлений судом.

За вказаних обставин вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення від 20 листопада 2025 року та просить його поновити.

Надаючи оцінку поданій апеляційній скарзі на предмет її відповідності вимогам процесуального закону, апеляційним судом встановлено її невідповідність вимогам пунктів три, п`ять та сім частини другої, пункту два частини четвертої статті 356 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, справа не може бути передана на розгляд колегії суддів для вирішення питання про призначення її до розгляду, з огляду на наступне.

Щодо вирішення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення врегульовано Главою першою Розділу V ЦПК України.

Частиною першою статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Пунктом 2 частини другої статті 354 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

За змістом частини першої статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною першою статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, закон чітко визначає початок перебігу строку на апеляційне оскарження та підстави виникнення права на його поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту четвертого частиною шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у розумінні статті 272 ЦПК України врученим належим чином є судове рішення, яке було доставлено на офіційну електронну адресу особи та/або її представника, а якщо така адреса в учасника справи відсутня день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Зі змісту наведених норм законодавства слідує, що день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення, або довідки про доставку в електронному вигляді рішення суду до Електронного кабінету із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 листопада 2025 року Шевченківським районним судом міста Чернівці ухвалено оскаржуване рішення. Повне оскаржуване рішення складено 25 листопада 2025 року.

За цих обставин, виходячи з порядку обчислення процесуальних строків, встановлених статтями 123, 124 ЦПК України, з особливостями визначеними статтями 272, 287, 354 ЦПК України, перебігу строку на апеляційне оскарження розпочався 26 листопада 2025 року і спливав 25 грудня 2025 (з урахуванням того, що повний текст рішення суду виготовлено 25 листопада 2025 року).

На підставі дослідження матеріалів електронної справи апеляційним судом встановлено, що перший раз із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулась у межах строку на апеляційне оскарження.

Як зазначалося вище, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 січня 2026 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимог статті 356 ЦПК України.

Копія ухвали направлялася на адресу ОСОБА_1 , яка була вказана в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 , проте конверт з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення повернувся до Чернівецького апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказувала на те, що вперше із апеляційною скаргою звернулася 25 грудня 2025 року, тобто в останній день строку на апеляційне оскарження.

Надаючи оцінку підставі, яка слугувала поверненню вперше поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, апеляційний суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21, від 07 вересня 2023 року у справі № 120/3679/22, від 29 серпня 2024 року у справі № 420/11219/23, відповідно до якої строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Апеляційний суд зауважує, що повторно із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулась зі значним інтервалом часу з дня, коли вона дізналась про постановлення ухвали про повернення апеляційної скарги (38 днів), що з урахуванням строку першого звернення із апеляційною скаргою значно перевищує встановлений законом тридцятиденний строк на оскарження рішення суду.

Із врахуванням вищезазначених обставин, на переконання апеляційного суду, таке тривале зволікання із реалізацію права на апеляційне оскарження не відповідає принципу добросовісного здійснення учасником справи своїх процесуальних прав та обов`язків, а також порушує принцип правової визначеності.

Посилання апелянтки на проблеми із здоров`ям та необхідність догляду за хворою матір`ю відхиляється апеляційним судом, оскільки нею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що після повернення вперше поданої апеляційної скарги вказані обставини унеможливлювали або ускладнювали звернення ОСОБА_1 до апеляційного суду у межах розумного строку.

Апеляційний суд також враховує висновок Верховного Суду неведений у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 відповідно до якого, поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з незалежних від скаржника обставин унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, а також процесуальних строків її подання.

Отже, зайнятість апелянтки на роботі та застосування аварійних відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання також не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки заявником не надано жодних доказів з приводу об`єктивної неможливості направлення скарги в установлений законом строк із цієї підстави.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неповажність наведених ОСОБА_1 в заяві підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, що не може вважатися об`єктивною перешкодою, яка існувала безпосередньо протягом всього періоду.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 904/4199/20, від 29 березня 2024 року у справі № 160/11340/23.

У своїх висновках апеляційний суд також керується тим, що статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. Така правова позиція викладена в рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика ЄСПЛ також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні ЄСПЛ у справі «Каракуць проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи. ЄСПЛ у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд враховує, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, недоліки апеляційної скарги у цій частині мають бути усунуті шляхом поданням до суду апеляційної інстанції обґрунтованого клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2025 року.

Щодо порядку усунення недоліків апеляційної скарги згідно з пунктами 3, 5, 7 частини другої статті 356 ЦПК України

Відповідно до пунктом 3 частини другої стаття 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Також, у порушення положень пункту п`ятого частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі не вказано в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Крім того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги у ній відсутня прохальна частина, тобто ампелянткою не наведено чітко визначеного клопотання щодо наслідків розгляду її апеляційної скарги.

З цих підстав апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, відсутність клопотання ОСОБА_1 щодо наслідків розгляду її апеляційної скарги позбавляє апеляційний суд можливості встановити позицію відповідача у справі в частині того, яке саме рішення, на його думку, має ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду оскаржуваного рішення.

Оскільки правильність оформлення апеляційної скарги, її змісту та форми покладається саме на апелянта, а апеляційна скарга не містить однозначного клопотання особи, яка подала скаргу, ОСОБА_1 необхідно уточнити вимоги апеляційної скарги, чітко зазначивши, яке саме рішення з передбачених статтею 374 ЦПК України вона просить ухвалити суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, апелянту необхідно подати до суду уточнену редакцію апеляційної скарги, у якій зазначити повні відомості про всіх учасників справи, їхнє місце проживання чи місцезнаходження, викласти обґрунтування щодо незаконності та (або) необґрунтованості оскаржуваного рішення, а також сформулювати чіткі вимоги до суду апеляційної інстанції відповідно до повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України.

Щодо порядку усунення недоліків апеляційної скарги згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України

Відповідно до пункту другого частини четвертої стаття 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Проте копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів суду апеляційної інстанції надано не було, а тому ОСОБА_1 необхідно надати апеляційному суду вказані вище документи.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною другою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на вищевикладене, недоліки апеляційної скарги мають бути усунуті шляхом:

поданням до суду апеляційної інстанції обґрунтованого клопотання із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2025 року;

поданням до суду апеляційної інстанції уточненої редакції апеляційної скарги, у якій зазначити повні відомості про всіх учасників справи, їхнє місце проживання чи місцезнаходження, викласти обґрунтування щодо незаконності та (або) необґрунтованості оскаржуваного рішення, а також сформулювати чіткі вимоги до суду апеляційної інстанції відповідно до повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України;

поданням до суду апеляційної інстанції копії апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати апелянту строк для усунення зазначених вище недоліків апеляційної скарги.

Питання про відкриття апеляційного провадження буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до вимог статті 356 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 357 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними зазначені у заяві ОСОБА_1 підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 листопада 2025 року залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку у встановлений судом строк та порядок апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Олександр ОДИНАК