Провадження № 2/344/317/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Волощук Є.Ю.,

за участі позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача Іванчук Л.Ю., представника Служба у справах дітей Бітківської Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Денега Давид Михайлович до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд із наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від даних стосунків у ОСОБА_1 народились доньки: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Біологічний батько ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , достатньо довгий проміжок часу не проявляє батьківської турботи до дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчанням у школі, підготовкою до самостійного життя не цікавиться, не підтримує їх матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач, намагаючись забезпечити повноцінний розвиток своїм донькам, неодноразово зверталась до Відповідача з приводу надання хоча б матеріальної допомоги, однак він постійно ігнорував дане прохання. Що стосується самих дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вони не відчувають прив`язаності до батька, не мають бажання з ним спілкуватись, оскільки Відповідач сам не намагається встановити з доньками регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Зважаючи на те, що Відповідач не виявляє бодай якогось інтересу до дітей, до їхніх успіхів у навчанні, стану здоров`я, доньки не визнають його своїм батьком. Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_3 виїхав до Канади, останній отримував заробітну плату, більш ніж достатню для забезпечення свого проживання та проживання своїх дітей. Втім, жодних коштів донькам не надходило, а, відтак, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 втратили той особливий емоційний зв`язок між батьком та дитиною, що також зумовило втрату налагодженого контакту у спілкуванні та можливості якісного виховання дітей зі сторони батька. Відповідач зовсім не підтримує стосунків зі своїми дітьми. Він усіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому усе це забезпечує донькам Позивачка та її чоловік ОСОБА_8 .

Починаючи з листопада 2021 року, ОСОБА_8 почав виконувати роль батька для дівчаток, брати активну участь у їх виховані та утриманні. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 називають та вважають його своїм батьком. Мати дітей та її новий чоловік, показуючи справжній приклад сім`ї, піклуються про дітей, займаються їхнім вихованням тa матеріально забезпечують, відвідують шкільні заходи, в яких беруть участь дівчата. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.

Раніше Позивач зверталася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Однак, Відповідачем було подано відзив, в якому зазначив, що не погоджується з позовом та вважає позбавлення його батьківських прав щодо доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необґрунтованим та безпідставним, оскільки ОСОБА_1 перешкоджала і продовжує перешкоджати ОСОБА_3 спілкуватись з дітьми, через що в них виникали конфлікти. 11.10.2023 р. Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області прийняв рішення у справі № 344/4858/23, яким у задоволені позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньок відмовлено. Проте, у своєму рішенні суд зазначив, що та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дітей не бажає приймати участь в їх утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Слід зазначити, що від часу, коли було прийнято рішення у справі відношення біологічного батька до дітей не змінилося. Біологічний батько не підтримує контакту з дітьми, з виключенням періодичних дзвінків один раз на декілька місяців, не приймає участі у їх вихованні та не цікавиться їх життям і розвитком. Поведінка Відповідача в даному контексті суперечить доводам, які він зазначав у своєму відзиві на позовну заяву. В попередній справі, у своєму відзиві, Відповідач виклав зовсім іншу позицію, яка свідчить тільки про найкраще забезпечення та бажання підтримувати зв`язок із доньками. На разі така поведінка Відповідача грубо суперечить принципу добросовісної поведінки, оскільки суд покладався на відомості, які були у матеріалах справи, при чому, оцінюючи добрі та цілеспрямовані наміри ОСОБА_3 проявляти турботу та батьківську любов до дітей, матеріально забезпечувати та надавати гідне виховання, що є прямим обов`язком батьків.

Зважаючи на те, що з моменту прийняття рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/4858/23 від 11.10.2023 р., Відповідач не зробив жодного висновку щодо необхідності виправити свою поведінку відносно своїх дітей, не проявив жодного інтересу до їх життя та виховання, не підтримав дітей фінансово, вважає за доцільне позбавити Відповідача батьківських прав щодо дітей, доньки ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 .

16 січня 2025 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що відповідач не погоджується з позовом, вважає його необґрунтованим.

Відповідач більше трьох років проживає за кордоном, а саме, в Канаді, туди він виїхав у пошуках роботи, в тому числі для того, щоб мати можливість забезпечувати матеріально своїх дітей. Будучи за кордоном він постійно, через родичів, друзів, знайомих передає кошти, подарунки для дітей, але позивачка забороняє дітям спілкуватися з батьком, не приймає речі та кошти, штучно створює перешкоди в спілкуванні та забезпеченні дітей. Відповідач цікавиться життям доньок, постійно телефонує їм, пише в соц. Мережах, але в більшості випадків діти не беруть від нього трубки, але він все одно телефонує знову. Відповідач не самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, від утримання дітей, саме знаходження його за кордоном не є підставою для позбавлення батьківських прав. Також не є такою підставою проживання дітей в іншій сім`ї, відсутність побачень з батьком.

Позивачка вже вдруге подає позов про позбавлення відповідача батьківських прав. Попереднього разу судом було досліджено всі обставини справи та прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Позивачка додатково пояснила, що відповідач не має бажання спілкуватися з дітьми, не утримує їх, іти не хочуть з ним спілкуватися, оскільки вважають своїм батьком іншого чоловіка. Відповідач тільки заявляє, що хоче спілкуватися та утримувати дітей, але нічого для цього не робить.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, пояснила, що відповідач перебуває за кордоном і тому не може повноцінно брати участь у житті дітей. Але він телефонує дівчаткам, намагається спілкуватися, а позивачка створює в цьому штучні перешкоди.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні пояснила, що позивачка вже вдруге звертається з таким позовом до суду та Служба вдруге надала висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав, оскільки батько має намір спілкуватися з дітьми, про що він заявив на засіданні комісії, немає підстав для позбавлення його батьківських прав.

Свідок ОСОБА_9 , який є знайомим сторін, у судовому засіданні надав покази в яких вказав, що ОСОБА_3 хоче спілкуватися з дітьми і вони мають для нього велике значення. Через свідка в 2023 році відповідач передавав дітям гроші, подарунки.

Свідок ОСОБА_10 , яка є знайомою сторін, у судовому засіданні надала покази в яких вказала, що вона часто буває в позивачки в гостях, ніяких подарунків ОСОБА_11 не передавав, життям дітей не цікавиться. В 2024-2025 роках він телефонував, говорив з ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 немає бажання спілкуватися з батьком.

Свідок ОСОБА_14 , яка є племінницею відповідача, у судовому засіданні надала покази в яких вказала, що з позивачкою вона не спілкується, з ОСОБА_11 вона спілкується, коли свідок була в Канаді, то вони разом купували дівчаткам подарунки, але ОСОБА_15 їх не взяла. ОСОБА_11 дуже хоче спілкуватися з дітьми, хоче брати участь у їх вихованні. Свідок та бабуся дітей, таж хотіла б бачити дітей, але не може, через те що не знає їх телефону.

Діти ОСОБА_12 та ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомили, що з батьком не спілкуються, вважають своїм батьком теперішнього чоловіка мами ОСОБА_8 з яким вони тепер проживають, він про них дбає, допомагає у всьому.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, покази свідків, думку дітей, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т. 1 а.с.18-19).

26 листопада 2021 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с.17).

ОСОБА_8 , позивачка ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.21).

Позивачкою до матеріалів справи долучено виписку з банківського рахунку ОСОБА_4 за 2024-2025 роки, із якого вбачається, що ОСОБА_8 допомагає матеріально ОСОБА_6 , систематично перераховує їй грошові кошти (т. 1 а.с.145-150).

Із психологічної характеристики психоемоційного стану ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за 18 лютого 2025 року вбачається, що в дівчаток наявні негативні переживання та травматичні спогади пов`язані з батьком ОСОБА_11 (т. 1 а.с.156-168).

Представник відповідача до заперечень долучила копії скірншотів з телефону відповідача, із яких вбачається, що відповідач намагається зв`язатися з доньками, інколи вони йому відповідають.

В 2023 році позивачка вже зверталась з позовом до суду про позбавлення відповідача батьківських прав.

11 жовтня 2023 року Івано-Франківський міський суд відмовив у задоволенні позову та зазначив у рішенні, що на думку суду, та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дітей не бажає приймати участь в їх утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, на підтвердження вказаних обставин стороною позивача суду доказів надано не було. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які залишилися проживати з матір`ю у новій сім`ї. Та обставина, що матеріальним забезпеченням дітей, їхнім вихованням і розвитком займається матір, не свідчить безумовно про те, що батько свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що відповідач не проявляє батьківської турботи до дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчанням у школі, підготовкою до самостійного життя не цікавиться, не підтримує їх матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 зазначила, що вона проживає з матір`ю, вітчимом та двома молодшими сестрами. Мама піклується про неї та завжди дає їй поради. Вони допомагають одна одній. Вітчим про неї дбає, допомагає у навчанні. До 2020 року з ними проживав батько. Батько нею не цікавиться. Вона з батьком спілкуватися не хоче. Батько телефонував до молодшої сестри та просив молодшу сестру передати їй слухавку і таким чином вона спілкувалась з батьком, хоча бажання спілкуватись з ним не мала. Їй відомо, що батько знаходиться за кордоном.

ОСОБА_5 також повідомила, що проживає з мамою, татом ОСОБА_18 та сестрами. Про тата ОСОБА_11 , який за кордоном, вона нічого не знає, він інколи їй дзвонить. Дівчинка вважає своїм батьком ОСОБА_18 , який про неї дбає, проводить з ними час та у всьому допомагає.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються.

Суд вважає, що думка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути визначальною, і така думка не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав у спірному випадку має на меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, як вбачається із наданих пояснень сторін, так і показань свідків батько не самоусунувся від виховання дітей.

На даний час вихованням і розвитком дітей займається мати, але це не свідчить про те, що батько не хоче цим займатися умисно, слід також врахувати, що він перебуває за кордоном.

У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с.194) вбачається, що розглянувши матеріали справ, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 12.02.2025 року, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с.194).

Суд вважає, що даний висновок обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дітей, оскільки при розгляді питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування діяв в інтересах дітей та в межах своїх повноважень, передбачених СК України та Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Суд вважає, що вказаний висновок підтверджує, що ОСОБА_3 свідомо не нехтує своїми обов`язками відносно дітей, не втратив цікавість до дітей, а тому суд погоджується з даним висновком.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Позбавлення батька батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд вважає, що при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дітей, бажання спілкуватися і приймати участь у їхньому вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які залишилися проживати з матір`ю у новій сім`ї.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між сторонами, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

За вказаних обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 166 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 247, 259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Денега Давид Михайлович до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 01 квітня 2026 року.