ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2982/26 Справа № 177/3519/25 Суддя у 1-й інстанції - Лященко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.А.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

учасники справи:

заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2

заінтересована особа Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

розглянувши в порядку спрощеного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року, ухвалене суддею Лященко В.В. в м. Кривому Розі, (дата складання повного судового рішення не зазначена),

В С Т А Н О В И В

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діяла адвокат Мартинюк Ю.С., звернулися до суду з заявою з участю заінтересованої особи Вижницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

Зазначали, що є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Сімферополь Автономної Республіки Крим України.

Красногвардійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про народження, яке є недійсним, оскільки це орган влади на окупованій території.

Позбавлені можливості отримати належне свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки дитина народилась на тимчасово окупованій території України.

Просили встановити факт народження дитини жіночої статті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце народження с.Петрівка Красногвардійського району республіка Крим, паспорт НОМЕР_2 , виданий Криворізьким РВ УМВС України в Дніпропетровській області, адреса АДРЕСА_1 , батьком є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце народження с. Новоестонія Красногвардійського району АР Крим Україна, РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 від 21.01.2019, орган, що видав 1245, адреса АДРЕСА_2 .

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт народження дитини жіночої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 о 11 годині 35 хвилин у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим Україна у громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Петрівка Красногвардійського району республіка АР Крим.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення допущено до негайного виконання.

Заявником ОСОБА_1 , в інтересах яких діє адвокат Мартинюк Ю.С. подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржене рішення та задовольнити подану заяву в повному обсязі. Посилаються на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що надані заявниками докази не є належним чином завірені.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам свідоцтву про шлюб серії НОМЕР_5 від 04.03.2023 року, виданому Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, свідоцтву про народження серія НОМЕР_6 , виданого Відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, довідці про народження ОСОБА_3 від 30 вересня 2025 року №Р-01770.

На обґрунтування апеляційної скарги, представник заявника послалася на Консультативний висновок Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», де зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки у Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення ді/ мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Цей принцип розвинений Європейським судом з прав людини, зокрема ЄСПЛ констатував, що «для людей, що проживають на окупованій території, життя триває. І це життя слід зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року п.96).

Отже, з огляду на Намібійські винятки, суд мав оцінити надані йому докази, які свідчать, що заявники на території окупованого Криму одружилися і народили дитину.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представником заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Мартинюк Ю.С. до Дніпровського апеляційного суду надано зачяву, в якій вона просить розглянути справу без участі заяаників, заявлені вимоги підтримують повністю на просять їх задовольнити.

Представником заінтересованою особою Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ельтерман О.А. подано заяву про розгляд справи без участі представника відділу, просить розглянути справу на розсуд суду.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах яких діє адвокат Мартинюк Ю.С., підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовлячи у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині вказівки про батька дитини, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту народження дитини від заявника ОСОБА_1 , оскільки заявниками надано свідоцтво про шлюб, видане окупаційними органами влади і яке є недійсним на території України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Встановлено, заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обидва є громадянами України (копії паспортів громадян України на а.с.4-5), відомості про яких містяться в Демографічному реєстрі України (витяг сформований суддею першої інстанції а.с.60,61).

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають на тимчасово окупованій території України в Автономній республіці Крим, де зареєстрували шлюб 04 березня 2023 року в Ялтинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Свої прізвища заявники після реєстрації не змінювали(копія а.с.6 зворот).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 , виданого Відділом реєстрації народження м.Сімферополя департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Симферопіль Республіки Крим, батьками є заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом сьомим ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно ч. 1, 3 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22серпня 2007 року № 1064.

На підставі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження дитини зразка, встановленого у державі Україна.

Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року , в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року , з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: 1) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; 2) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше; 3) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; 4) лікарське свідоцтво про пренатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, у разі мертвонародження.

Якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження (додаток 1), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт народження особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року, вважаються недійсними.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Заявниками на обґрунтування своїх вимог надані копія свідоцтва про шлюб (а.с. 6 зворот), виписного епікрізу з акушерського стаціонару (а.с.9) та копія довідки про народження (а.с.8) та копія свідоцтва про народження НОМЕР_6 , видане Красногвардійським районним відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим (а.с7).

Вказані документи, видані органами, що непідконтрольний державній владі України, є недійсними і не створює правових наслідків.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушним посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Відповідно до частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

На підставі частина 1 стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

До матеріалів справи приєднано копію свідоцтва про шлюб заявників, копію свідоцтва про народження дитини, копія довідки про народження та виписка з акушерського стаціонару, які передано електронними засобами.

Отже, ці документи є письмовими доказами.

На підставі частини третьої статті 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Згідно з частиною другою статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

За змістом частини четвертої, п`ятої статті 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною 6 статті 95 ЦПК України встановлено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07 квітня 2003 року «ДСТУ 4163-2003»відмітку про засвідчення копії документа складають із слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Приєднані до матеріалів справи вищезазначені письмові докази містять відмітки про засвідчення копії документа представником заявників адвокатом Мартинюк Ю.С.

Отже, копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , виданогоЯлтинським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, копія свідоцтва про про народження серія НОМЕР_6 , виданого Красногвардійським районним відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, довідки про народження ОСОБА_3 від 30 вересня 2025 року №Р-01770, виписного епікризу з акушерського стаціонару про пологи від 23 вересня 2025 року є належними доказами, що підтверджують, що подія народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, батьком є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України мала місце.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни задовольнити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна, батьком якої є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Новоестонія Красногвардійського району АР Крим Україна, РНОКПП НОМЕР_3 , матір`ю якої є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце народження с. Петрівка Красногвардійського району республіка Крим.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 31 березня 2026 року.

Головуючий

Судді