УХВАЛА

02 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 990SCCV/54/26

провадження № 61-118вп26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , про визначення підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2026 року до Верховного Суду надійшла заява представника

ОСОБА_1 - адвоката Короєда С. О. про визначення підсудності позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Отже, Верховний Суд визначає підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за межами України.

З надісланих матеріалів убачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за межами України, а саме: АДРЕСА_2 .

До заяви про визначення підсудності та позовної заяви на підтвердження місця проживання за межами України ОСОБА_1 додано копії наступних документів: копію паспорта для виїзду за кордон, копію повідомлення-роз`яснення приватного нотаріуса Богданової В. М. від 26 грудня 2025 року, витяг з Реєстру територіальної громади, копію довідки про реєстраціюіз засвідченим перекладом на українську мову.

Проте, матеріали справи не містять доказів (тимчасова реєстрація, набуття соціального статусу, перебування на консульському обліку у закордонній дипломатичній установі України тощо), які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в України та проживає за її межами.

Копія повідомлення-роз`яснення приватного нотаріуса Богданової В. М.

від 26 грудня 2025 року, в якому зазначено, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою:

АДРЕСА_3 , не може вважатися допустимим доказом постійного проживання відповідача ОСОБА_3 за межами України.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що допустимим й достатнім доказом підтвердження місця проживання сторін на території іншої країни може вважатися актуальна довідка, видана уповноваженими органами у встановленій формі, яка має пройти легалізацію (проставлення апостиля), якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що на даний час обидві сторони проживають за межами України, підстави для визначення Верховним Судом підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , про визначення підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Червинська М. Є.