Справа № 473/1480/26
УХВАЛА

"01" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Ротар М.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Територіальна громада міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області про стягнення безпідставно збережених грошових коштів

встановив:

у березні 2026 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є власниками нерухомого майна 000 за адресою АДРЕСА_1 у відповідних частках. Під об`єктом нерухомого майна сформована земельна ділянка площею 0,0225 га, якій присвоєно кадастровий номер :11:034:0222, що знаходиться в комунальній власності Територіальної громади міста Вознесенська.

Відповідно до Рішення Вознесенської міської ради від 19 квітня 22019 року №54 було вирішено надати в оренду ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0224 га із категорії земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер земельної ділянки :11:034:0222 пропорційно розміру часток у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці.

На підставі вказаного рішення між Територіальної громадою міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області з однієї сторони та ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були укладені договори оренди землі.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 , є власницею нерухомого майна підвального приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельні ділянці з кадастровим номером :11:034:0222.

Оскільки договір оренди між Територіальною громадою міста Вознесенська та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 не укладався, то позивачі вважають, що відповідач ОСОБА_4 ,. як власниця підвального приміщення розташованого по АДРЕСА_2 ( яке фізично розташоване під нерухомим майном по АДРЕСА_1 ) має відшкодувати свою частку орендної плати позивачам (так як окремий договір оренди на земельну ділянку з обслуговування підвального приміщення не може бути укладений у зв`язку з неможливістю формування окремої земельної ділянки.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд встановив наступне.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом ч.1 ст. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2022 у справі №183/4196/21, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, від 23.11.2021 у справі №641/5523/19 та інші).

Згідно ч.ч.1,2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.п. 1,6 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства, за загальними правилами, є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №916/2791/16 зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Визначення позивачем у позові такого складу сторін у справі (позивача та відповідача), який не відповідає реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, не може змінювати вид судочинства, в якому слід розглядати такий спір.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.08.2003 року основним видом діяльності є торгівля, позивач ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13.04.2011 року основним видом діяльності є торгівля, позивач ОСОБА_1 припинила статус фізичної особи-підприємця з 30.01.2019 року. В свою чергу відповідач ОСОБА_4 згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована як фізична особа-підприємець з 12.01.2022 року основним діяльності торгівля.

При цьому, зі змісту позову, доданих до нього документів вбачається, що даний спір виник з правовідносин, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності суб`єктами господарювання, тому такий спір, відповідно до положень ст.20 ГПК України належить до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.ч. 2, 5 ст. 186 ЦПК України).

За встановлених обставин у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства) та роз`яснити позивачеві, що розгляд таких вимог віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149,152,186, 258-260 ЦПК України, суд

постановив:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів.

Роз`яснити позивачам, що розгляд вказаних вимог віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М.М. Ротар