Провадження №: 2/336/1860/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитування, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача Андрухов В.М., який діє на підставі довіреності № 3112/25-02 від 31.12.2025 звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 06.04.2023-100000385 від 06.04.2023 у розмірі 12 947,94 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 000,00 гривень, заборгованість за відсотками 6 047,94 гривень, комісія за надання кредиту 900,00 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.04.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06.04.2023-100000385, шляхом підписання відповідачем електронним цифровим підписом А313 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту. Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у сумі 6 000,00 грн., строком на 70 днів, кінцевий термін повернення 14.06.2023, зі сплатою процентів у розмірі 1,2% за кожен день користування кредитом протягом 14 днів (первинний період), після його закінчення діє процентна ставка у розмірі 1,5% за кожен день користування кредитними коштами (56 днів). Відповідач в свою чергу зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у розмірі 900 гривень, що дорівнює 15% від суми кредиту. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредит у розмірі 6 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 12 947,94 грн., з яких: 6 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками 6 047,94 грн., комісія за видачу кредитних коштів 900 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2662,40 грн.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.02.2026 справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздової Н.С.

06.02.2026 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом скеровано запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь надійшла 25.02.2026.

Головуючий суддя Звєздова Н.С. з 24.02.2026 по 02.03.2026 перебувала у нарадчій кімнаті.

Ухвалою судді від 03.03.2026 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відзив на позов відповідачем не подано.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.04.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06.04.2023-100000385 шляхом акцептування відповідачем пропозиції ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору(оферти), який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А313 зі сплатою процентів у розмірі 1,2% за кожен день користування кредитом протягом 14 днів (первинний період), після його закінчення діє процентна ставка у розмірі 1,5% за кожен день користування кредитними коштами (56 днів), строком на 70 днів, дата повернення коштів 14.06.2023.

Відповідно цього договору у випадку невиконання /неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною цього договору. Відповідач в свою чергу зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до квитанції переказ коштів за кредитним договором здійснювалося за допомогою системи LiqPay: сума платежу 6 000,00 гривень, який було перераховано на платіжну картку № НОМЕР_1 , вказану відповідачем при укладанні договору.

Як вбачається з наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованість за кредитним договором складає: 12 947,94 грн., з яких: 6 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками 6 047,94 грн., комісії за видачу кредитних коштів 900 грн.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права.

Частини 1, 2ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2ст.11 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першоюст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Згідно ч.ч.1,2ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.ч.1,3ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною другою ст.639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.02.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

У силу ч.1ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Згідно п.5 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Окрім того, відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що 06.04.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 із дотриманням вимог діючого законодавства укладено кредитний договір №06.04.2023-100000385 в електронній формі.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором шляхом перерахування кредитних коштів через АТ КБ «ПриватБанк» в системі LigPay на підставі договору № 4507 від 01.11.2020, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Споживчий Центр».

Факт отримання коштів відповідачем не оспорювався.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка становить 12 947,94 грн., з яких: 6 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками 6 047,94 грн., комісія за надання кредитних коштів у розмірі 900 гривень (п. 10 заявки на отримання коштів).

Згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем доказів погашення заборгованості чи сплати витрат за кредитним договором суду не надано, розрахунок заборгованості не спростовано, тому на підставі відкладеного суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 662,40 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 527, 530, 611, 612, 625, 626, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 55, 77-82, 141, 259, 263-265, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № 06.04.2023-100000385 від 06.04.2023 року у розмірі 12 947 грн. 94 коп., з яких сума заборгованості за тілом кредиту 6 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 6 047 грн. 94 коп., комісії за видачу кредитних коштів у розмірі 900 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-а.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Суддя: Н.С. Звєздова