Справа №:755/1092/26
Провадження №: 2/755/2562/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Гаврилової О.В., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЧНИЙ КОМФОРТ» в розмірі 10 911,28 грн, яка складається з: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги 10 081,94 грн, збитків від інфляції 636,13 грн, 3% річних - 193,21 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Саражею С.В. подано до суду заяву про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки 21 грудня 2025 року відповідачем було погашено борг в повному обсязі, а саме: 11 131,68 грн - утримання будинку та 2 100,00 грн - компенсація послуг охорони.

Суд, вивчивши доводи відповідача щодо закриття провадження у справі, викладені у заяві, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами щодо предмета спору (ч. 3 ст. 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, може лише сприяти учасникам судового процесу в реалізації таких прав, ураховуючи при цьому засади (принципи) верховенства права, рівності учасників процесу перед законом та судом.

В ч. 1 ст. 255 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав закриття провадження у справі, згідно якого, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; відсутній предмет спору; набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Питання щодо наявності або відсутності порушення прав позивача вирішується судом при розгляді справи по суті, тому наведені відповідачем доводи про те, що ним погашено заборгованість не є визначеними ст. 255 ЦПК України підставами для закриття провадження у справі.

При постановленні даної ухвали суд також ураховує, що за змістом позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача не лише заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а ще й збитків від інфляції та 3% річних.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 255, 258, 260, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволені заяви відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки, встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: