Справа № 466/583/26
Провадження № 2/466/1617/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Торської І.В.

секретар судового засідання Вонсович Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

28 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» через підсистему "Електронний суд" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором № 511379-КС-003 про надання кредиту від 11.01.2025 року, що становить 80 900,00 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 30 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 29 900,00 грн.; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн.; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 15 000,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією 6 000,00 грн., а також судові витрати за сплачений судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 11.01.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір № 511379-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-0037, який був направлений відповідачу за номером телефону НОМЕР_1 , у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору відповідачу надано грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом.

ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 511379-КС-003 на загальну суму 4 000,00 грн.

Станом на 07.01.2026 у відповідача утворилась заборгованість за договором № 511379-КС-003 у розмірі 80 900,00 грн., з яких: 30 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 29 900,00 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 15 000,00 грн. - сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦПК України, 6 000,00 - грн. сума прострочених платежів за комісією. Відтак, просить стягнути з відповідача вказану суму.

Ухвалою від 05.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду у справі відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

У позовній заяві представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» Памірський М.А. просив розгляд справи проводити без участі представника позивача та не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте був присутній у попередньому судовому засіданні. 25.02.2026 через загальну канцелярію суду подав заяву, в якій зазначає, що факт укладення договору визнає. Просить суд зменшити штрафні санкції, оскільки не працевлаштований, здійснює постійний догляд за мамою, яка має інвалідність ІІ групи, а також розгляд справи проводити без його участі. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Виходячи зі змісту статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 11 січня 2025 року між ОСОБА_1 , як позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: 511379-КС-003, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до довідки про стан заборгованості, станом на 06.01.2026 у відповідача наявна заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» у розмірі 80 900 грн., з яких 30000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 29 900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, заборгованість за штрафами - 15000,00 грн., заборгованість по комісії - 6000,00 грн.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд доходить переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту на нарахованими відсотками за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме: заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 30 000,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі - 29 900,00 грн., що в загальному розмірі становить 59 900,00 грн. заборгованості.

Умовами кредитного договору: № 511379-КС-003 від 11 січня 2025 року п.2.5 передбачено комісію за надання кредиту в сумі 6 000 гривень суд враховує, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачиться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що позикодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії є нікчемними.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі не дійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За вказаних обставин, вимоги про стягнення комісій задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафами, нарахованими у порядку ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

За статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, нарахована представником позивача заборгованість за кредитним договором № 511379-КС-003 від 11.01.2025 року по процентах річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 15 000,00 грн. не підлягатиме стягненню з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес Позика».

Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 511379-КС-003, укладеним між ОСОБА_1 та ТзОВ «Бізнес Позика» 11.01.2025 року становить 59 900 грн., та складається з 30 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 29 900 грн. заборгованості за відсотками.

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становила 80 900 грн. Судом задоволено позовні вимоги частково у розмірі 59 900 грн., що складає 74, 04 % від ціни позову.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 971, 24 грн., що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» за договором №511379-КС-003 про надання кредиту від 11.01.2025 заборгованість по тілу кредиті в розмірі 30 000,00 грн. та за відсотками в розмірі 29 900,00 грн., а також 1 971, 24 грн. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (, 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, офіс 411).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Текст рішення складено та підписано 31.03.2026.

Суддя І. В. Торська