СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/937/24
Провадження № 2/306/17/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Вінер Е.А.

з секретарем Чубірка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сваляві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_1 ) про виділ в натурі частки майна, що знаходиться в спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що знаходиться в спільній сумісній власності.Поданий позов обгрунтовує тим, що він є співвласником будинку та надвірних споруд, що примикають до нього за адресою: АДРЕСА_1 та йому на праві спільної часткової власності належить 3/4 всього майна. Іншим співвласником будинку є відповідач ОСОБА_2 . Зазначає, що тривалий час він не проживав в житловому будинку, тому фактично всім майном користувалася сестра ОСОБА_2 , якій належить 1/4 всього майна. У зв`язку із збройною агресією російської федерації він переїхав на постійне місце проживання за вищевказаною адресою. Фактично в його користуванні перебуває житлова кімната, кухня, кладові та ванна, що становить 48,1 м. кв., що не відповідає частці у праві спільної часткової власності. На даний час фактична загальна площа майна становить 272, 3 кв. м., тобто % від майна становить 204, 23 м. кв. Колодязь, огорожа та ворота є у спільному користуванні та не можуть бути виділені в натурі одному співвласників. В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу та користування спільним майном, а тому просить виділити в натурі 3/4 будинку та господарський споруд, що належать мені на праві спільної часткової власності та на даний момент становлять близько 204 м. кв. Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

21 жовтня 2024 року адвокат відповідача Козар М.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 подав письмові пояснення по справі та зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2009 року № 3056 ОСОБА_1 є власником 3/4 частин житлового будинку з належними до них надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_3 , загальна площа будинку складає 100,0 кв.м. після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 01.03.1989 року № 345 ОСОБА_2 є власником 1/4 частини житлового будинку з належними до них надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_3 , що підтверджується реєстраційним посвідченням від 07.06.2001 року. Позивачем зазначено про виділ відповідачу в натурі / будинку та господарські споруди, що належать на праві спільної часткової власності та на даний момент становлять близько 204 м. кв. Зазначає, що майно є спільною частковою власністю, кожний із власників володіє 70% та 30% відсотків в нерухомому майні, що дорівнює кількістю квадратних метрів в майні і ці всі поняття є тотожними в розумінні спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Позивач хоче визнати право на частку спадкового майна, яка у нього уже існує, перетворивши частки в квадратні метри, а не вказує на виділення в натурі конкретного майна та не наводить механізму виділу та користування майном в натурі. Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ часток майна в натурі, що знаходиться в спільній частковій власності відмовити (а.с.38-43).

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2024 року призначено експертизу (а.с.50,51).

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 січня 2026 року відновлено провадження у справі (а.с.127).

В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, до канцелярії суду позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, завлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (а.с.135).

Відповідач та адвокат відповідача в судове засідання не з"явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2009 року, яке видано державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори С.М. Гуледза на підставі заповіту, посвідченого Свалявською держнотконторою, 23.05.1992 року за реєстром №1736, спадкоємцем зазначеного в заповіті всього майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 /, мешканець АДРЕСА_4 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з 3/4 частин житлового будинку з належними до них надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с.8)

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно будівельної експертизи від 05 грудня 2025 року, чка проведена судовим експертом науково-дослідного інституту судових експертиз та права О.П. Мельник за № 714/25 від 19 травня 2025 року можливо провести виділ в натурі 3/4 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 співвласнику ОСОБА_1 при якому співвласнику ОСОБА_1 (3/4 ід.ч.) пропонується виділити наступні приміщення у житловому будинку: частину веранди 1-1 площею 4,9 кв.м., яку розділити перегородкою товщиною 0,2м (площа під перегородкою 0,4 кв.м.); - кухню 1-7 площею 14,6 кв. м. - кладову 1-5 площею - 6,5 кв.м., у якій влаштувати дверний проріз для входу в житлову кімнату 1-6: житлову кімнату 1-6 площею -15,4 кв.м., існуючий дверний проріз у приміщення коридору 1-2 замурувати, - житлову кімнату 1-4 площею - 19,1 кв.м - кладову 1-8 площею 5,9 кв.м.. - ванну 1-9 площею 2,4 кв.м. Всього співвласнику ОСОБА_1 надати приміщень у житловому будинку площею: 68,8 кв.м. вартістю 455911,0 грн. Також співвласнику ОСОБА_1 пропонується надати у власність будівлю гаражу «Д» вартістю 131 622,0 грн. та будівлю госпблоку «Е» вартістю 227 988,0 грн. Всього співвласнику ОСОБА_4 пропонується надати у власність будівлі і споруди, з врахуванням 1/2 вартості споруд спільного користування (колодять «І», ворота «№1», огорожа «№2» 85790,0 : 2 = 42895,0 грн.) вартістю 815521,0 гривень (а.с. 97-122) .

Між сторонами виник спір щодо виділу в натурі майна, яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності.

При вирішенні даного спору суд застосовує норми ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості земля.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016р. у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати ввід інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень статей 35, 356 ЦК України, суд зазначає, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями є таким, що належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право на зазначене майно пропорційно своєї частки в ньому, суд, здійснюючи виділ частки зі спільного майна, повинен виділити його співвласнику таку частину майна, яка відповідає розміру та вартості його частки.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18.

На підставі ч.3 статті 364 ЦК України припинити право спільної часткової власності на житловий будинок,що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 4, 5, 11, 12, 13, 77- 81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_1 ) про виділ в натурі частки майна, що знаходиться в спільній сумісній власності задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 в натурі 3/4 будинку та господарський споруд, що належать на праві спільної часткової власності, за адресою АДРЕСА_1 , а саме частину веранди 1-1 площею 4,9 кв.м., - кухню 1-7 площею 14,6 кв. м. - кладову 1-5 площею - 6,5 кв.м., житлову кімнату 1-6 площею -15,4 кв.м., - житлову кімнату 1-4 площею - 19,1 кв.м - кладову 1-8 площею 5,9 кв.м.. - ванну 1-9 площею 2,4 кв.м. Всього співвласнику ОСОБА_1 надати приміщень у житловому будинку площею: 68,8 кв.м. вартістю 455911,0 грн., надати у власність будівлю гаражу «Д» вартістю 131 622,0 грн. та будівлю госпблоку «Е» вартістю 227 988,0 грн., надати у власність будівлі і споруди, з врахуванням 1/2 вартості споруд спільного користування (колодять «І», ворота «№1», огорожа «№2» 85790,0 : 2 = 42895,0 грн.) вартістю 815 521,0 гривень.

Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області Е.А.Вінер