ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру ідеальних часток у спільній частковій власності, визнання права власності в порядку спадкування,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шахов Дмитро Артемович,

на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025 року,

на додаткове рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

08.12.2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру ідеальних часток у спільній частковій власності, визнання права власності в порядку спадкування, в якому позивачка просила:

- змінити розмір її частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на 55/100 ідеальних часток замість 1/3;

- змінити розмір частки ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на вказаний будинок на 45/100 ідеальних часток замість 2/3;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування на приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-6, що знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру ідеальних часток у спільній частковій власності, визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Додатковим рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 49 500 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

20.12.2025 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шахов Дмитро Артемовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_4 за життя оформила право власності на житлову прибудову, внаслідок чого фактична частка сім`я ОСОБА_5 у користуванні будинком зросла до 55/100. Тож суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на фактичному володінні, яке змінилось.

Крім того, у апеляційній скарзі є вимога про скасування додаткового рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року та відмовити у стягненні витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу. Доводи обґрунтовані тим, що у справі не має документально підтверджених витрат на правову допомогу, а є лише розрахунок цих витрат.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Данілов Дмитро Ігорович, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що співвласники спірного будинку на надавали свого дозволу на збільшення попередніми власниками площі будинку, а саме тому попередні власники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за життя, не ставили вимог про збільшення своєї частки у спільній власності.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування, то слід зауважити, що в матеріалах справи не має постанови нотаріуса про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Що стосується додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити, що судом першої інстанції було в повній мірі враховане, що справа розглядалась понад два роки, відбулося більше 15 судових засідань, представником відповідачки були підготовлені відзиви, клопотання, надавались численні пояснення.

СУДОВІ ВИКЛИКИ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.2 а.с.226-228).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Василевською І.О., зареєстрованого в реєстрі № 983. Відповідно до вказаного свідоцтва, позивачка прийняла спадщину від свого батька ОСОБА_8 , яка складається з 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та належали померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 грудня 1990 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р. № 2-13308 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» та записаного 25 січня 1991 року в реєстрову книгу за № 531 за реєстровим № 89 (арк. 12. т.1).

У 1971 році бабуся позивачки ОСОБА_4 здійснила прибудову до житлового будинку (приміщення А-1 та а1-1 загальною площею 43,2 кв.м, у тому числі житловою 15,2 кв.м). З матеріалів Бюро технічної інвентаризації вбачається, що на момент зведення ця прибудова мала ознаки самовільного будівництва про що зазначено у довідці начальника БТІ (без номера та дати), у відповідності до змісту якої вбачається, фіксування факту самовільного спорудження капітальної прибудови ОСОБА_4 та викладена пропозиція вжити заходів відповідно до ст.105 ЦК УРСР (арк. 220. т.1).

Згідно з актом від 03 квітня 1980 року, складеного техніком МБТІ, було визначено порядок користування між співвласниками домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а саме: 1. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належало 2/3 частки будинку і у їхньому користуванні перебували: Квартира АДРЕСА_2 , що складалася з приміщень: 1-1 сіни, 1-2 кладова, 1-3 кухня, 1-4, 1-5 та 1-6 житлові кімнати загальною площею 52,9 кв.м; 1-7 коридор; ОСОБА_9 та В; Тераса АДРЕСА_3 (загального користування). 2. ОСОБА_10 належала 1/3 частка будинку, і у його користуванні перебували: Квартира АДРЕСА_4 , що складалася з приміщень 2-4 та 2-5 житлові кімнати загальною площею 24,7 кв.м; самовільно зведена житлова прибудова А1-1 площею 15,2 кв.м, тамбур а1-1 (арк. 223. т.1).

На підставі заяви ОСОБА_4 про узаконення, рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська №1262 від 22 листопада 1985 року, самочинна прибудова була узаконена, встановлено за ОСОБА_4 право власності та прийнято в експлуатацію житлову прибудову А1-1, що складалась із однієї кімнати, житловою площею 15,2 кв.м., загальною площею 43,2 кв.м. у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (арк. 15 т.1).

Згідно з актом від 16.04.1986 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належали 2/3 частки будинку, а в їх фактичному розпорядженні перебували 45/100 частки домоволодіння, всього на суму 4415 руб.; ОСОБА_10 належала частина домоволодіння, що складала 17/100 частки домоволодіння, всього на суму 1649 руб.; ОСОБА_4 належала частка домоволодіння, що складала 38/100 частки домоволодіння, всього на суму 3577 руб. (арк. 17-18 т.1).

Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р. № 2-13308 ОСОБА_8 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 грудня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі №213308. Відповідно до вказаного свідоцтва ОСОБА_8 прийняв спадщину від свого батька ОСОБА_10 , що складалась з 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (арк. 22 т.1).

Відповідно до технічного паспорту складеного у 1990 році, площа житлового будинку поділена на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_4 . Квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 67,9 кв. м (житлова площа - 39,9 кв. м), складається з приміщень: тамбур (1,7 кв.м), кухня (19,6 кв.м), три житлові кімнати (15,2 кв.м, 10,3 кв.м, 14,4 кв.м), кухня (6,7 кв.м); Господарські споруди: навіс (літ. Г), вбиральня (№3), огорожі (№1,2,4-6), мостіння (літ. І). Квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 57,4 кв.м (житлова площа - 32,9 кв.м), що складається з приміщень: сіни (10,6 кв.м), кладова (1,6 кв.м), кухня (9,1 кв.м), три житлові кімнати (10,3 кв.м, 15,7 кв.м, 6,9 кв.м), коридор (3,2 кв.м); Згідно з технічним паспортом, домоволодіння за вказаною адресою включає: Житловий будинок (літ. А-1) загальною площею 125,3 кв. м; Господарські споруди: сараї (літ. В, Б), гараж (літ. Д), навіс (літ. Г), вбиральня (№ 3); Огорожі (№ 1, 2, 3, 46). Земельна ділянка загальною площею 500 кв. м, з яких 223 кв. м фактично зайняті житловим будинком та господарськими спорудами (сараї, гараж, навіс, вбиральня) (арк. 21-31 т.1).

У 2000 році за заявою ОСОБА_11 , яка на підставі договору купівлі продажу набула у власність 2/3 частку спірного домоволодіння, було розроблено проект землеустрою у відповідності до якого, між співвласниками було досягнуто згоду щодо розподілу земельної ділянки площею 500 кв.м пропорційною до розміру їхніх часток у спільній власності на домоволодіння. Зокрема, ОСОБА_8 , якому належала 1/3 частка домоволодіння, погодився на виділення йому 30% земельної ділянки (150 кв.м), що підтверджується його особистим підписом на документі, ОСОБА_11 погодилась на виділення їй 70% земельної ділянки (350 кв.м), що підтверджується її особистим підписом на документі (арк. 78-91 т.1).

Відповідно до договору дарування від 18 червня 2021 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Казак І.Ю., ОСОБА_11 безоплатно передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар 2/3 частки в праві власності на житловий будинок АДРЕСА_5 .

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо додаткового рішення .

Судом першої інстанції було зазначено, що стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно матеріалів справи 25 грудня 2023 року між адвокатом Даніловим Д.І. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги № 12-23/20-06. Згідно акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02 грудня 2025 року, вартість наданих адвокатом Даніловим Д.І. юридичних послуг ОСОБА_2 становить 49 500,00 грн.

А тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачкою доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу на загальну суму 49 500,00 грн, а також підтверджено розрахунок понесених нею витрат, що є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

З такими висновками частково погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Щодо рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1971 році бабуся позивачки ОСОБА_4 самочинно, здійснила прибудову до житлового будинку (приміщення А-1 та а1-1 загальною площею 43,2 кв.м, у тому числі житловою 15,2 кв.м), яку узаконила рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 1262 від 22.11.1985 року, в результаті чого збільшилась фактична площа приміщень, які на теперішній час знаходяться у користуванні позивачки.

Тобто на час виникнення правовідносин діяли норми Цивільного Кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 119 ЦК України 1963 року, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти

учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Як встановлено, інші співвласники своєї згоди не надавали.

У постанові Верховного Суду Згідно від 24 січня 2019 року у справі № 643/8396/13-ц зазначено, що згідно зі статтею 119 ЦК України вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред`явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилась, так і тими з них, частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв`язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки.

Отже, при здійсненні перебудов житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної частково власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Установивши, що спірні прибудови внаслідок їхнього самовільного характеру забудови на день відкриття спадщини не увійшли до складу спадщини, яку прийняла ОСОБА_12 та з огляду на відсутність згоди інших співвласників на збільшення частки у праві власності спадкодавців позивача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача про збільшення її частки у спільній часткові власності суперечать статті 119 ЦК України в редакції 1963 року та частині третій статті 357 ЦК України.

Тож за таких обставин суд першої інстанції дійшов цілком логічного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, а зводяться до незгоди з рішенням суду.

Щодо додаткового рішення.

Представником відповідачки надано заяву про ухвалення додаткового рішення (т.2 а.с.152-154), до якої додано копію договору про надання правничої допомоги, копію акту приймання-передачі наданих послуг, докази надсилання заяви іншим учасникам (т.2 а.с.155-163).

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат.

Так у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року, справа № 755/7943/20-ц, провадження № 61-15441св21 зазначено, що квитанції до прибуткового касового ордера, надані заявником у розпорядження суду, є належним доказом понесення ним витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Граматично, "Витрати" - це гроші, кошти, або інші економічні ресурси, витрачені на що-небудь.

Тож, якщо грошові кошти фактично ще не витрачені, зазначена у відповідному договорі сума є лише наміром їх витратити.

Процесуальний закон не передбачає можливості компенсувати стороні суму, яка вона має намір витратити на професійну правничу допомогу.

Компенсації підлягають лише витрати, як це передбачене положеннями статті 137 ЦПК України.

У справі що розглядається адвокатом Даніловим М.І. не надано документів (квитанції, прибуткового касового ордеру тощо), що свідчать про оплату гонорару.

А якщо гонорар не оплачено фактично, то сам договір про надання правничої допомоги можливо розцінювати як намір оплати, а тому заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Тож підлягає задоволенню апеляційна скарга в частині скасування додаткового рішення і відмові у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині оскарження додаткового рішення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шахов Дмитро Артемович на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шахов Дмитро Артемович на додаткове рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року задовольнити.

Додаткове рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року скувати.

Заяву ОСОБА_13 , в інтересах якої діє адвокат Данілов Дмитро Ігоревич про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 31.03.2026 року.

Судді: