Номер провадження 2/754/1339/26
У Х В А Л А

Іменем України

про залишення позову без розгляду

30 березня 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.

за участю представника позивача - Боровика І.В.

за участю представника відповідача - Желудкова В.В.,

розглянув у підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Седлецька Тетяна Анатоліївна, про визнання права на спадщину та відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

15 жовтня 2025 року представник Позивача, адвокат Боровик Ігор Васильович, надіслав засобами поштового зв`язку до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 (надалі Позивач) до ОСОБА_2 (надалі Відповідачка) про визнання права на спадщину та відшкодування моральної шкоди.

Позивач просить суд визнати за ним право на спадщину за законом у зв`язку з померлим ОСОБА_3 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Також Позивач просить суд зобов`язати приватного нотаріуса Седлецьку Тетяну Анатоліївну видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом та здійснити державну реєстрацію переходу права власності на вказану квартиру.

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідачки на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 50000 грн та судові витрати на правниче представництво у розмірі 25000 грн.

21 листопада 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання на 18.12.2025 року о 10:30.

В ухвалі про відкриття провадження у справі суд зобов`язав представника Позивача надати "копії судових рішень, на які він посилається, а саме: постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 6-62цс17; постанова Пленуму Верховного Суду від 29 лютого 2016 року № 2 "Практика застосування спадкового права".

Представник Позивача отримав копію цієї ухвали в електронній формі в електронному кабінеті 29.11.2025.

18.12.2025 підготовче судове засідання не відбулось з причини відсутності електропостачання в суді. Наступне підготовче судове засідання було призначене на 10.02.2026 о 12-00, про що учасники справи були повідомлені належним чином. Зокрема, копія судової повістки була доставлена до електронного кабінету представника Позивача 23.12.2025.

Позивач в підготовче судове засідання 10.02.2026 не з`явився. Його представник подав клопотання про відкладення розгляду справи.

10.02.2026 суд відклав підготовче судове засідання за клопотанням представника Позивача з посиланням на тимчасову непрацездатність.

25.02.2026 за клопотанням представника Позивача було оголошено перерву в судовому засіданні до 12.03.2026 о 12-15, оскільки Позивач та його представник потребували часу для ознайомлення з матеріалами спадкової справи, що надійшла до суду 27.01.2026 на виконання вимог ухвали про витребування доказів.

Також представник Позивача повідомив суду, що потребує додаткового часу для надання копій судових рішень, на які посилався у позовній заяві. Представник Позивача пояснив, що у нього "закінчився платний доступ (підписка) до системи Liga", тому наразі немає можливості виконати вимоги ухвали суду.

Наступна дата підготовчого судового засідання призначена на 12.03.2026 о 12-15, про що присутні представники сторін були повідомлені під розписку.

12.03.2026 представник Позивача не з`явився і підготовче судове засідання. За клопотанням представника Позивача (який повідомив про неможливість прибути в судове засіданні з причини хвороби) суд відклав підготовче судове засідання до 18.03.2026.

Наступна дата підготовчого судового засідання призначена на 18.03.2026 о 12-30, про що учасники справи були повідомлені належним чином. Зокрема, представник Позивача отримав судову повістку в електронному кабінеті 13.03.2026.

18.03.2026 представник Позивача, адвокат Боровик І.В., через канцелярію суду подав уточнену позовну заяву.

18.03.2026 представник Відповідача, адвокат Желудков В.В., подав заяву про визнання зловживанням процесуальними правами з причини невиконання вимог ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2025 про відкриття провадження щодо надання до суду копії судових рішень, на які він посилається у позовній заяві, а саме: надати постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 6-66цс17, постанови Пленуму Верховного Суду від 29.02.2016 № 2 "Практика застосування спадкового права", у строк 5 (п`ять) днів з дня отримання відзиву на позовну заяву. 12.01.2026 представником Позивача отримано відзив на подану позовну заяву, тому строк подання копій рішень судів сплив 19.01.2026.

Суд, дослідивши зміст позовної заяви та зміст позовної заяви (уточненої), заслухавши пояснення представника Позивача, дійшов висновку, що наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду з таких підстав.

У позовній заяві представник Позивача посилався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 6-66цс17, постанову Пленуму Верховного Суду від 29.02.2016 № 2 "Практика застосування спадкового права". Проте перевірка Єдиного державного реєстру судових рішень та сайту Верховного Суду засвідчила, що Верховний Суд/Верховний Суд України не розглядав таку справи, а пленум Верховного Суду таку постанову не приймав.

Крім того, у позовній заяві є посилання на статті ЦК України, Закону України "Про нотаріат" № 3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, яких не існує, зокрема;

1) "Стаття 1268 ЦКУ встановлює розмір строку для прийняття спадщини - шість місяців з дня відкриття, спадщини"; "Згідно з частиною першою статті 1268 ЦКУ, "строк для прийняття спадщини становить шість місяців з дня відкриття спадщини" і здійснюється шляхом подання нотаріусу відповідної заяви (ч. 1 ст. 1268 ЦКУ)". Насправді, частина перша статті 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

2) "За статтею 1263 ЦКУ право на спадщину за законом можуть отримати не лише спадкоємці першої черги, а й їхні нащадки за правом представлення у разі, якщо 2 спадкоємець першої черги помер раніше спадкодавця". Насправді, статті 1263 ЦК України встановлює, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

3) "стаття 26 Закону України "Про нотаріат" - нотаріальна діяльність здійснюється на засадах об`єктивності, неупередженості та рівності осіб перед законом". Натомість, стаття 26 Закону встановлює, що приватний нотаріус має печатку із зображенням Державного Герба України, яка містить слова "приватний нотаріус", його прізвище, ім`я та по батькові, назву нотаріального округу. Печатка приватного нотаріуса виготовляється та знищується у порядку, встановленому Міністерством юстиції України;

4) "стаття 35 - відмова у вчиненні нотаріальної дії має бути обґрунтована з конкретним посиланням на норми права". Натомість, стаття 35 Закону встановлює, що Державні нотаріуси в державних нотаріальних архівах видають дублікати і засвідчують вірність копій і виписок з документів, які зберігаються у справах цих архівів.

5) "стаття 36 - нотаріус зобов`язаний повідомити про право оскарження відмови до суду". Статтю 36 виключено на підставі Закону № 614-VI від 01.10.2008. До цього ця стаття визначала, що Приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені статтею 34 цього Закону, за винятком: 1) накладання і зняття заборони відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; 2) видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного із подружжя; 3) видачі свідоцтва про право на спадщину; 4) вжиття заходів до охорони спадкового майна; 5) посвідчення договорів довічного утримання; 6) засвідчення справжності підпису на документах, призначених для дії за кордоном, та посвідчення доручень для цієї мети, а також засвідчення справжності підпису батьків або опікуна (піклувальника) на згоді про усиновлення дитини.

6) «Таке розподілення спадщини без урахування прав представника є неправомірною вигодою та порушенням принципу рівності спадкування (ч. 1 ст. 11 ЦКУ)». Частина перша статті 11 ЦК України регулює інше питання (Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки).

Також позовна заява містить посилання на постанову Пленуму Верховного Суду від 16.02.2006 № 7 «Про практику застосування цивільними судами положень ЦК України та процесуальних законів щодо визначення розміру моральної шкоди», Закон України «Про захист від дискримінації», хоча такі акти не приймались.

Фактично позовна заява містить посилання на неіснуючі норми.

Такі посилання є безумовними ознаками того, що позовна заява була згенеровано за допомогою інструментів штучного інтелекту (ШІ), і таке використання не супроводжувалось належним контролем та верифікацією з боку адвоката, який підписав позовну заяву.

Суд на стадії відкриття провадження у справі вбачав ознаки використання ШІ, водночас з метою забезпечення права на доступ до суду надав представнику Позивача час та можливість виправити помилки в позовній заяві.

Натомість представник Позивача протягом тривалого часу не вживав заходів щодо виправлення своєї позовної заяви, зволікав з наданням копій судових рішень, будь-які пояснення з цього приводу не надав.

Лише 18.03.2026, тобто через 4 місяці як суд відкрив провадження у справі і вказав на необхідність вирішити щодо посилання на судові рішення, яких не існує, представник Позивача подав нову уточнену позовну заяву.

Суд, дослідивши та вивчивши зміст уточненої позовної заяви, прямо спитав представника Позивача, чи використовував він ШІ та чи перевіряв зміст цієї заяви. На що була надана відповідь, що позовна заява була написана через інструменти LIGA, зміст повністю перевірявся.

Суд з`ясував, що в уточненій позовній заяві представник виключив посилання на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 6-66цс17, постанову Пленуму Верховного Суду від 29.02.2016 № 2 "Практика застосування спадкового права".

Водночас представник знову послався на норми ЦПК України, яких взагалі не існує, а саме (дослівно) "Відповідність показань вимогам допустимості доказів. Згідно з частиною першою статті 65 ЦПК України документальні докази - це письмові, звукові, електронні та інші документи, на підставі яких встановлюються обставини, що мають значення для справи. За частиною першою статті 66 ЦПК України до документальних доказів належать оригінали документів і їхні копії. Відповідно до частини четвертої статті 87 ЦПК України документи, засвідчені нотаріусом, вважаються поданими в оригіналі, що підтверджує їх автентичність і юридичну силу. Згідно з частиною першою статті 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі обставини, що мають значення для справи; свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не належить до категорій осіб, які не можуть бути допитані (стаття 70 ЦПК України). 6 Перед складанням показань свідка було повідомлено про можливість відмови від дачі показань (стаття 71 ЦПК України) і про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання (стаття 384 КК України), що виключає примус чи обман".

Характер наведених посилань може свідчити про використання учасником справи інструментів штучного інтелекту та, відповідно, отримання на запит результату у формі "галюцинацій". Згідно з галузевими стандартами України, "галюцинування" визначається як феномен, за якого результат роботи системи генеративного ШІ містить неточну або хибну інформацію, що оманливо представлена як достовірна (словник термінів у сфері штучного інтелекту, схвалений Міністерством цифрової трансформації, п.п. 24, 2024 рік).

Крім того, при викладенні аргументів і правових підстав у заяві використано неформальний вираз "це твій головний козир", що також підтверджує використання ШІ.

Суд не заперечує використання учасниками справи інформаційних технологій при підготовці процесуальних документів, зокрема й інструментів, однак таке використання має супроводжуватись відповідним контролем та верифікацією з боку людини.

Верховний Суд в ухвалі від 15 січня 2026 року в справі № 240/14153/24 вже наголошував на обов`язковості дотримання принципу фахового людського контролю (human-in-the-loop). Використання ШІ у правничій діяльності допускається виключно як допоміжний інструмент, який не може замінити професійну діяльність правника: його критичне мислення, фахове судження та правову кваліфікацію (Рекомендації з відповідального використання штучного інтелекту для правників (схвалені Міністерством цифрової трансформації та Міністерством юстиції України, липень 2025 року).

Натомість у справі, що розглядається, представник Позивача використовує технологію штучного інтелекту не як засіб сприяння здійсненню належного правосуддя.

Навпаки, представник Позивача зловживав своїми процесуальними правами, оскільки, подаючи процесуальні документи, не забезпечив відповідний контроль та верифікацію їхнього змісту, як наслідок подав до суду завідомо неправдиві та фальсифіковані правові аргументи, які були згенеровані штучним інтелектом.

За таких обставин, подання до суду позовної заяви та уточненої позовної заяви, згенерованої за допомогою ШІ, за відсутності фахової перевірки, свідчить про неналежне виконання представником Позивача своїх процесуальних обов`язків і недобросовісне користування цим учасником справи процесуальними правами, що кваліфіковано як вияв неповаги до суду, зважаючи на те, що представнику Позивача булі надані можливість та достатньо часу для того, щоб виправити всі свої помилки при поданні позовної заяви.

Згідно з частинами першою -третьою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Наведений перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, про що свідчить вжиття законодавцем слова "зокрема". Суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-22707св19), від 15 липня 2021 року у справі № 420/698/21 (провадження № К/9901/18953/21); від 24 травня 2023 року у справі № 761/14952/21 (провадження 61-10578св22) та ін).

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що розцінює дії представника Позивача, адвоката Боровика І.В., як зловживання процесуальними правами та недобросовісне користування ними, що суперечить завданням цивільного судочинства. Таке зловживання полягало у поданні позовної заяви та уточненої позовної заяви, згенерованих за допомогою інструментів штучного інтелекту без належного фахового контролю та верифікаціі, що призвело призвело до появи в тексті позову "галюцинацій" ШІ (посилань на неіснуючі судові рішення та норми права).

Наведене вплинуло на строки розгляду справи, оскільки суд був змушений витрачати обмежені ресурси на перевірку автентичності цитованих джерел, замість розгляду справи по суті. Представник протягом тривалого часу не вживав заходи щодо виправлення помилок, а подана заява про уточнення позовних вимог знову містила неперевірений текст, згенерований ШІ, що містив "галюцінації" та неформальний вираз "це твій головний козир". Такі дії за обставин цієї справи, зокрема, беручи те, що представник має статус адвоката, є очевидним виявом неповаги до суду.

Судді та адвокати розділяють основоположний обов`язок дотримання процесуальних норм та принципів справедливого судочинства. Навмисне чи недбале зловживання ресурсами суду, в тому числі використання штучного інтелекту без належного розуміння його можливостей як підстава для протиставлення його висновків висновкам суду, можуть підірвати довіру до судової системи. Така поведінка суперечить меті права на звернення до суду (ухвала Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у cправі № 925/200/22).

Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до суду. Правова система має бути спроможною ефективно себе захистити від вияву цієї неповаги. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами (пункт 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 9901/388/20 (провадження № 11-12заі220)).

З огляду на вищезазначене, оскільки подання позовної заяви та заяви про уточнення вимог визнано судом формою зловживання процесуальними правами, суд вважає за необхідне реалізувати своє право, передбачене частиною третьою статт 44 ЦПК України, та залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись статтями 44, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Седлецька Тетяна Анатоліївна, про визнання права на спадщину та відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ухвала складена та підписана 30.03.2026

Суддя Інна КОВАЛЕНКО