УХВАЛА

01 квітня 2026року

м. Київ

справа № 242/914/24

провадження № 61-3955ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 13 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів фінансових послуг та здійснення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Ощадбанк», у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 544 203,50 грн, які складаються з: суми коштів, списаних банком - 28 795 грн, пені 3% - 365 408,50 грн, моральної шкоди - 150 000 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28 серпня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року залишено без змін.

29 березня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою (зареєстрована 30 березня 2026 року за вх. № 9717/0/220-26) на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 13 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2026 року (повний текст складено 13 березня 2026 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Також 29 березня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з аналогічною касаційною скаргою, яка зареєстрована 30 березня 2026 року за вх. № 9720/0/220-26. Подані касаційні скарги ідентичні за змістом.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 Цивільного процесуального кодексу України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексумістить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення з АТ «Ощадбанк» коштів у розмірі 544 203,50 грн, які складаються з: суми коштів, списаних банком - 28 795 грн, пені 3% - 365 408,50 грн, моральної шкоди - 150 000 грн. Отже ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2026 року (250 х 3 328 грн = 832 000 грн).

Спір вирішено судами двох інстанцій за результатами оцінки доказів: судами встановлено, що позивач самостійно повідомив стороннім особам відомості, які надали можливість електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, наслідком чого стало переведення коштів з карткового рахунку.

Судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Колегія суддів враховує доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються оцінки доказів у справі, та вважає, що незгода заявника з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами не свідчить про те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника.

Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду цієї справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій. Позивач у цій справі не має права вимагати касаційного перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише з метою проведення ще одного слухання справи і переоцінки доказів.

Випадків, за наявності яких судові рішення підлягали б касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, не довів наявності винятків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 13 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів фінансових послуг та здійснення певних дій.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович