Справа № 643/6239/26
Провадження № 2-о/643/256/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026

30 березня 2026 року місто Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Сугачова О.О. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в:

30.03.2026 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 в м. Сватове, Луганської області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначена заява сформована в системі «Електронний суд».

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту прав, а також дотримання правил підсудності та виконання вимог встановлених для форми, змісту заяви.

Дослідивши отримані матеріали, судом встановлені недоліки заяви, які унеможливлюють прийняття заяви до розгляду та обумовлюють необхідність залишення заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як вбачається з положень ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зазначена заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви (заяви) має відбуватись з дотриманням певних умов.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 318 ЦПК України.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно доп. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно із ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно із ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Положеннями ч. 5 ст. 95 ЦПК України визначено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), затвердженої Наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року № 545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється.

Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання. Номери довідки про причину смерті і лікарського свідоцтва про смерть мають бути ідентичними. Довідка завіряється круглою печаткою закладу.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

Разом із цим, заявником до заяви про встановлення факту смерті не додано лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) ОСОБА_2 .

Відсутність же цього доказу унеможливлює встановлення юридичного факту про встановлення смерті особи (із зазначення причин смерті).

Крім того суд звертає увагу на те, що на підтвердження смерті ОСОБА_2 , заявником надано копію свідоцтва про смерть та копію довідки про смерть, виданих органом російської федерації, якими засвідчено факт смерті громадянина російської федерації ОСОБА_2 . При цьому, будь-яких доказів приналежності ОСОБА_2 до громадянства України заявником до заяви не додано.

Далі, відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Однак, заявник ОСОБА_1 взагалі не зазначив заінтересовану особу у заяві про встановлення факту смерті.

Також, за вимогами ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Відтак, заява подана без додержання вимог, викладених у ст. 175, ст. 177, ст. 318 ЦПК України.

Беручи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку про необхідність залишення заяви без руху та надання заявникові часу, необхідного для усунення зазначених недоліків.

Звернення до суду із позовною заявою (заявою) є правом сторони, а не обов`язком, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися таким правом, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями ЦПК України.

Приведення позовної заяви (заяви) у відповідність з вимогами ЦПК України є процесуальним обов`язком сторони, яка звернулася до суду із такою позовною заявою (заявою), і для його виконання встановлюється строк.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, залишення заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України.

Надати заявникові строк для усунення недоліків заяви впродовж п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення зазначених недоліків заяви, відповідно до ст. 185 ЦПК України, заява буде визнана неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Сугачова