ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 293/1402/24

провадження № 61-13253св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи:Головне управління Пенсійного фонду України

в Житомирській області, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року у складі судді Лось Л. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Коломієць О. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період

із 13 жовтня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_13 року, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3

в селі Червонопопівка Кремінського району Луганської області.

2. Заяву обґрунтовувала тим, що вона є бабусею ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на військовій службі.

3. На день загибелі онука його батьки померли, у шлюбі він не перебував, дітей та інших утриманців не мав.

4. Заявниця протягом багатьох років опікувалася онуком та після смерті його матері рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області

від 04 листопада 2008 року була призначена опікуном останнього.

5. З березня 2008 року вона разом із онуком проживала однією сім`єю, мала спільний побут і бюджет та вела спільне господарство.

6. ОСОБА_2 мав зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_1 , але фактично проживав разом із заявницею за адресою реєстрації її місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 , оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_1 було знесено.

7. Після втрати працездатності у зв`язку із хворобою, ОСОБА_2 доглядав та опікувався нею, купував ліки, одяг, взуття, продукти харчування, оплачував комунальні витрати, допомагав по господарству.

8. Зауважувала, що інших доходів, окрім пенсії, вона не мала, а тому її онук постійно допомагав їй фінансово, а саме надавав готівкові кошти.

9. Фактично заявниця перебувала на утриманні свого онука -

ОСОБА_2 , у період із 2016 року по день його загибелі -

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

10. Заявниця вказувала, що ОСОБА_2 утримував її за рахунок власних доходів, оскільки був працевлаштованим, а у подальшому, після вступу на військову службу, за рахунок грошового забезпечення, яке отримував під час несення служби.

11. Після загибелі онука, заявниця займалася його похованням та є єдиною спадкоємицею останнього, яка прийняла спадщину.

12. Зауважувала, що встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю з онуком та перебування на його утриманні є необхідним для звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а також до Міністерства оборони України для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю онука - військовослужбовця ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

13. Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області

від 04 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

14. Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, районний суд, із висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення недоведеністю порушених перед судом вимог.

15. Як зауважено судами в оскаржуваних рішеннях, ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження перебування на утриманні онука та отримання від нього допомоги, яка була б для неї постійним і основним джерелом доходу. При цьому суди встановили, що з 14 червня 2019 року по

12 березня 2022 року ОСОБА_2 не мав офіційного доходу, а наявні

у матеріалах справи докази не підтверджують факту надання ним у цей період матеріальної допомоги заявниці як основного джерела її існування.

16. Водночас суди зауважили, що заявниця має чотирьох повнолітніх дітей, на яких законом покладено обов`язок утримувати матір у разі її потреби

у матеріальній допомозі, а відтак, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів того, що її повнолітні діти з поважних причин не можуть надавати їй утримання, а також належних доказів того, що онук у 2020-2021 роках надавав допомогу, яка була основним джерелом існування заявниці, суди дійшли висновків про недоведеність заявницею факту перебування на утриманні загиблого онука.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 рокута постанову Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у вказаній справі.

18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу, надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

19. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

21. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Також у якості підстави для касаційного оскарження вказує на недослідження судами попередніх інстанцій зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

23. Відтак, на обґрунтування касаційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки не дослідили належним чином наявні

у справі докази.

24. Також заявниця вказує, що суди не врахували показання свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що вона перебувала на повному утриманні онука, з яким вела спільне господарство та мала спільний бюджет, що використовувався для облаштування житла, придбання побутової техніки, яку свідок допомагав встановлювати.

25. Крім того, свідок зазначив, що заявниця та ОСОБА_2 проживали разом як одна сім`я, а останній після звільнення з роботи у зв`язку із низькою заробітною платою працював у приватних осіб у сфері будівництва та отримував значний дохід.

26. Заявниця також зазначає, що після звільнення ОСОБА_2 працював неофіційно у будівельній сфері, а їхнє спільне проживання забезпечувалося за рахунок його доходів.

27. За її твердженням, онук забезпечував її лікування, зокрема оплатив дороговартісну операцію на очах, а також фінансував придбання побутової техніки та проведення ремонтних робіт у будинку.

28. З огляду на викладене та з урахуванням того, що заявниця отримує пенсію

в розмірі 3 400,00 грн, яка є її єдиним офіційним доходом, вона вважає, що такого доходу недостатньо для забезпечення її потреб, зокрема для оплати житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, ліків та інших необхідних витрат.

29. Заявниця також зазначає, що через похилий вік і неможливість користування банківськими сервісами онук надавав їй кошти готівкою, а після мобілізації передавав їх через знайомих, що підтверджено показаннями свідка.

30. На її думку, наведені обставини підтверджують факт проживання однією сім`єю із загиблим онуком, а також її постійне перебування на його утриманні

у період із 2016 року до дня його загибелі.

31. Водночас заявниця зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки її поясненням та показанням свідка, що свідчить про передчасність висновків щодо недоведеності вимог заяви.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

32. У грудні 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на касаційну скаргу, без доказів направлення останнього на адреси всіх учасників справи.

33. Оскільки до відзива у порушення частини четвертої статті 395 ЦПК України не додано доказів надсилання копій останнього та доданих до нього документів всім іншим учасникам справи, останній не враховується судом касаційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 27 років в с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області, помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23 травня 2023 року, за актовим записом №160 (Т.1, а.с.15).

35. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 17 травня 2023 року № 1338, виданого Кам`янським районним відділенням Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», та довідки про причини смерті причиною смерті ОСОБА_2 стало ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків (Т.2, а.с.18,19).

36. За даними сповіщення сім`ї, адресованого на ім`я ОСОБА_1

від 16 травня 2023 року, її онук - солдат ОСОБА_2 , загинув

ІНФОРМАЦІЯ_3 біля населеного пункту Червонопопівка Кремінського району Луганської області від танкового обстрілу (Т.1, а.с.17).

37. Згідно з копією повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), адресованого на ім`я ОСОБА_1 від 03 серпня 2023 року, ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , дев`ятим відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 12 березня 2022 року призвано на військову службу до лав Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_2 для оперативного доукомплектування військ

в період дії воєнного стану та з метою забезпечення оборони держави (Т.1, а.с.20).

38. Родинні відносини ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_2 підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 серії НОМЕР_3 , де у графі «мати» зазначено « ОСОБА_1 » (Т.1, а.с.146), копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (Т.1, а.с.145), копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в графі мати зазначено « ОСОБА_5 ».

39. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ,

ОСОБА_5 (матір загиблого ОСОБА_2 ) померла

ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 35 років (Т.1, а.с.14).

40. Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області

від 04 листопада 2008 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав щодо його неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , опікуном останнього призначено бабусю - ОСОБА_1 .

41. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 ,

ОСОБА_6 (батько загиблого ОСОБА_2 ) помер

ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 38 років (Т.1, а.с.13).

42. Із витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, судами встановлено, що ОСОБА_2 набув статусу дитини-сироти внаслідок смерті обох батьків (Т.1, а.с.27).

43. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 45431371, сформованого 09 жовтня 2015 року, житловий будинок АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 (Т.1, а.с.25).

44. Судами встановлено, що заявниця із 29 липня 2008 року має зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_2 (Т.1, а.с.12).

45. Відповідно до довідки Черняхівської селищної ради від 07 серпня 2023 року №132, ОСОБА_2 до дня мобілізації (до 12 березня 2022 року) фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації (Т.1, а.с.21).

46. Відповідно до копії акта встановлення фактичного місця проживання

від 22 вересня 2023 року, складеного представниками Черняхівської селищної ради, судами встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 було зареєстроване в будинку АДРЕСА_1 . Фактично до березня 2022 (до моменту вступу на військову службу) проживав в будинку своєї бабусі - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1, а.с.22).

47. Зі змісту довідки від 24 жовтня 2023 року № 445 Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про технічні показники за даними обстеження від 28 вересня

2023 року об`єкт нерухомості, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 (інвентарний номер нерухомого майна 159), знесений (Т.1, а.с.51).

48. Як встановлено судами зі змісту відповіді Черняхівської селищної ради

від 07 жовтня 2024 року № 952-С, наданої на запит ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з реєстром Черняхівської територіальної громади, на день смерті був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.53).

49. Відповідно до довідки Черняхівської селищної ради від 23 травня 2023 року №91 поховання померлого ОСОБА_2 20 травня 2023 року здійснювала бабуся - ОСОБА_1 (Т.1, а.с.23).

50. Зі змісту довідки Головного управління Пенсійного фонду України

в Житомирській області від 17 червня 2024 року, копії пенсійного посвідчення, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком, має інвалідність третьої групи по зору із 20 жовтня 2022 року безстроково (Т.1,

а.с.28, 29, 34).

51. Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5), сформованої від 09 серпня 2023 року, довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17 жовтня 2024 року № 8488, наданих заявницею до суду, встановлено, що дохід заявниці складає пенсія, загальний розмір якої з січня 2015 року по жовтень 2024 року становить 363 248,67 грн (Т.1, а.с.7-8; 65-67).

52. ОСОБА_1 має четверо повнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (Т.1, а.с.231-234).

53. Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_7 ОСОБА_2

13 жовтня 2016 року був прийнятий на роботу на Підприємство з іноземними інвестиціями Товариство з обмеженою відповідальністю «Даніко», а 25 січня

2019 року звільнений з роботи; з 05 лютого 2019 року на користь останнього розпочато виплату допомоги по безробіттю, а 29 травня 2019 року припинено виплату допомоги по безробіттю (Т.1, а.с.31).

54. За даними Головного Управління ДПС у Житомирській області про доходи ОСОБА_2 , отриманих від податкових агентів за період із 4 кварталу

2016 року по 1 квартал 2023 року, отриманий дохід ОСОБА_2 у період

з 13 жовтня 2016 року по 25 січня 2019 року, із 05 травня 2019 року по 29 травня

2019 року становив 296 728,39 грн; із 12 березня 2022 року по 1 квартал 2023 року - 861 241,96 грн (Т.1, а.с.93-94).

55. Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №32/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 спадщину після смерті останнього прийняла, як спадкоємець другої черги за законом, баба померлого - ОСОБА_1 , шляхом подання заяви від 28 травня 2023 року та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно від 24 листопада 2023 року (на земельну ділянку площею 0,1498 га, що знаходиться в смт. Черняхові) та від 20 січня 2024 року на грошові кошти у сумі 124 130,26 грн. Спадкоємці за законом першої черги та інші спадкоємці відсутні.

56. Після смерті ОСОБА_2 заявниця зверталася до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю онука, але такі виплати не отримала.

57. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 травня 2024 року №15/д, заяву ОСОБА_1 про призначення виплати та виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її онука - ОСОБА_2 , повернуто на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (Т.1, а.с.32).

58. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України

від 24 липня 2024 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2024 року, останній роз`яснено, що згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (Т.1, а.с.33).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

59. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

60. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені

в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

61. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише

в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

62. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

63. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

64. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

65. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

66. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

67. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

68. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

69. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

70. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

71. Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

72. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

73. Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем

і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або

в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

74. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

75. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанови Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року

№ 335/4669/23).

76. У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні онука до смерті останнього з метою призначення пенсії по втраті годувальника та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю онука як військовослужбовця.

77. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі

у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

78. Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

79. Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний

і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

80. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

81. У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію

у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

82. Згідно зі змістом статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі ОСОБА_2 ), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2

статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

83. Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.

84. При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

85. Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

86. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого

2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового

і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»

(у редакції, чинній на дату загибелі ОСОБА_2 ) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

87. В абзаці першому частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

88. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення,

а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

89. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року

у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

90. Про необхідність встановлення вищевказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї неодноразово зауважувалось Верховним Судом, зокрема, у змісті постанов від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі

№ 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року

у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

91. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

92. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

(у редакції, чинній на дату загибелі ОСОБА_2 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

93. Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на дату загибелі ОСОБА_2 ) члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

94. Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

95. Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

96. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого також має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

97. Аналогічні висновки неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема, у змісті постанов від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц (провадження № 61-12056св18), від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17 (провадження № 61-29713св18), від 27 травня 2020 року у справі № 237/1478/18 (провадження № 61-45550св18), від 24 вересня 2025 року у справі № 442/1002/24 (провадження № 61-2608св25).

98. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

99. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

100. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга

статті 77 ЦПК України).

101. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

102. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

103. Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні онука, суд першої інстанції,

з висновками якого погодився апеляційний суд, забезпечивши повний і всебічний розгляд справи, дослідивши та оцінивши всі наявні у справі докази, зокрема, показання свідків і самої заявниці, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявниця не надала належних і допустимих доказів, зокрема, на підтвердження факту надання їй онуком матеріальної допомоги, яка була б для неї постійним і основним джерелом існування; проживання з ним однією сім`єю, починаючи з 13 жовтня 2016 року; наявності між ними взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства, спільних витрат, участі у витратах на утримання та ремонт житла

у відповідний період.

104. При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили про наявність у заявниці повнолітніх дітей, на яких законом покладено обов`язок утримувати матір у разі її потреби у матеріальній допомозі. Водночас у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що її повнолітні діти з поважних причин не можуть надавати їй утримання, а також докази того, що онук у 2020-2021 роках надавав матеріальну допомогу, яка була для заявниці основним джерелом існування.

105. Колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги про неврахування наявних у матеріалах справи доказів, та наданих показань свідків, оскільки вважає, що суди попередніх інстанцій встановили обставини справи

в достатньому обсязі для правильного її вирішення та ухвалення законних судових рішень.

106. Відтак, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

107. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

108. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

109. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236)).

110. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують

у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява № 63566/00, § 23)). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

111. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

112. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

113. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович