ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2091/26 Справа № 229/7342/24 Суддя у 1-й інстанції - Швець М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

сторони

позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Швець М.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення 28 жовтня 2025 року),

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2024 року позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 08листопада 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №101, на підставі якого відповідачці видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 7000 гривень, який в подальшому було збільшено до 50 000 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.08.2024 року складає 85 803,00 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 48 033,02 грн., заборгованість за процентами 37 769,98 грн.

Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив в заяві на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

З огляду на те, що позичальником не виконано грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів, позивач просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь свою заборгованість у сумі 85 803,00 гривень та судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в сумі 73 894,33 грн, а також в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 086,17 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення відсотків у розмірі 25 861,31 грн., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року та увалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити частково: стягнути з неї ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» лише суму основного боргу за кредитом 48 033,02 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що підписання нею заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб свідчить про погодження нею з умовами кредитування. Судом не враховано, що позивач не надав доказів, яка саме редакція ДКБО діяла на дату підписання заяви 08 листопада 2019 року. Посилання на веб-сайт банку не підтверджує факту ознайомлення саме з тією редакцією, що діяла на час укладення договору. Висновки суду про її обізнаність з умовами кредитування та погодження умов щодо сплати відсотків не відповідають фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині стягнення нарахованих процентів, тому в іншій частині відповідно ч. 1 ст. 367 УПК України рішення суду в апеляційному порядку не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.01.2021 року між позивачем АТ «ПУМБ» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 101, на підставі Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 6). Відповідно до умов Заяви 08.11.2019, в якій вона просила відкрити поточний рахунок та видати кредитну картку, відповідачці було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , видано кредитну картку НОМЕР_2 та узгоджено видачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7 000 гривень, який в подальшому було збільшено до 50 000 гривень згідно з Довідкою про збільшення кредитного ліміту (а. с. 25 зворот) та відповідно до п. 4.3.6.4. частини 4 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до якого приєдналася відповідачка (а. с. 16). Договір (Заяву) підписано відповідачем ОСОБА_1 власноруч, а також підписано Анкету-заяву (а. с. 6) та паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні викладеним у Заяві умови (а. с. 6 зворот). Відповідно до Заяви та паспорту споживчого кредиту строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту; зі спливом цього строку строк дії кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін; стандартна процентна ставка складає 47,88% річних; реальна річна процентна ставка така сама.

На підтвердження обставини виникнення та наявності кредитної заборгованості позивач також надав Виписку з рахунку відповідачки (а. с. 28-32). Виписка відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Обставини укладення кредитного договору, отримання платіжної картки та отримання відповідачкою грошових коштів як кредитних за кредитним договором від позивача - підтверджені позивачем. Отже, суд дійшов висновку про те, що відносини кредитування між позивачем та відповідачкою виникли, та відповідачка отримала можливість користуватися коштами банку (позивача).

Згідно з Розрахунком заборгованості по кредитному договору № 101 (а. с. 26-27) прострочена заборгованість за сумою кредиту станом на 21.08.2024 року складає 85 803 грн, з яких: 48 033,02 грн заборгованість за сумою кредиту, 37 769,98 грн заборгованість за відсотками. Відомості Розрахунку заборгованості узгоджуються з інформацією, що міститься у виписці з рахунку.

Обставина укладення кредитного договору та надання кредитних коштів відповідачкою не оскаржується та визнано у рамках розгляду даної справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь кредитора. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір правомірно нарахованих відсотків з 31.01.2023 до 22.02.2023 складає 1 449,20 грн (1 827,25 грн (нараховані за 31.01.2023-28.02.2023) /29 днів х 23 дні). Усі інші відсотки за період з 23.02.2023 в загальному розмірі 11 908,67 грн нараховані неправомірно; отже, сума заявлених до стягнення відсотків підлягає зменшенню на цю суму, і становить: 25 861,31 грн = 37 769,98 грн 11 908,67 грн.

Переглядаючи справу в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням доводів відповідача, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом за наступних підстав.

Відповідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що ОСОБА_1 08 листопада 2019 року підписавши Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб уклала кредитний договір №101 відповідно погодивши умови надання кредитних коштів, порядок їх користування та повернення.

На підтвердження банком надано суду анкети, паспорт споживчого кредиту, виписку по картковому рахунку, розрахунок заборгованості, довідку про збільшення кредитного ліміту, які відповідачем не спростовані.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за особовим рахунком клієнта вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувалася ними за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням.

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо вимог банку по процентах за користування кредитом слід зазначити наступне.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє АТ «ПУМБ».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Однак, вбачається з матеріалів справи, що підписана відповідачем заява від 08.11.2019 року та паспорт споживчого кредиту містять розмір погодженої між сторонами процентної ставки за користування кредитом 47,88%. Таким чином доводи апеляційної скарги щодо непогодження сторонами цих умов договору спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь АТ «ПУМБ», яка складається із фактично отриманих та не повернутих грошових коштів та погоджених сторонами відсотків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстав для нового розподілу витрат по сплаті судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: