ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3349/25Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/361/26 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 601/3349/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн щомісячно.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню їхньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Добровільної згоди щодо сплати аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дочці.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за правову допомогу в розмірі 8 000 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_1 аліментів в розмірі 3000 гривень в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зменшити розмір судових витрат на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 просив стягнути із нього аліменти на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн, оскільки він офіційно працевлаштований та його заробітна плата становить 8000 грн на місяць, що підтверджується довідкою з місця роботи, яка була предметом дослідження доказів. Не було враховано, що інших джерел доходу у нього немає.

Судом також не враховано, що два транспортні засоби із трьох, які є у його власності знаходяться у технічно несправному стані, та не становлять високої матеріальної цінності. Автомобілі не приносять прибутку, не здаються в оренду, та не використовуються у підприємницькій діяльності, тобто не є джерелом доходу. Інші транспортні засоби (автомобіль та дорожній мотоцикл), які зазначила позивачка у позовній заяві, що були у його власності, були продані під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , а кошти витрачені на потреби сім`ї.

Стягуючи аліменти у розмірі 12000 грн, що значно перевищує його офіційний дохід, суд позбавляє його засобів для існування, що суперечить принципу розумності та справедливості.

Враховуючи виписки з банківських рахунків за 2020-2022 роки суд першої інстанції не врахував, що рух коштів за ці роки не відображають поточний фінансовий стан у 2025 році. Також рух коштів на його банківському рахунку за 2023-2024 роки, тобто коли сторони перебували у шлюбі, не вказує на його великі доходи.

Батьки несуть рівні обов`язки щодо утримання дитини. Позивачем не надано, а судом не здобуто належних доказів реальних щомісячних витрат на дитину (чеків, розрахунків, довідок, підтверджених витрат).

Також зважаючи на ступінь складності справи та надані представником позивачки докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги позасудовим засіданням, враховуючи принцип співвмірності з його доходами, вважає, що оскільки адвокат участі у розгляді справи не брав, то сума витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн є завищеною.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Сідоров В.М. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив, що не заслуговує на увагу, що відповідач не має додаткових заробітків, оскільки як вбачається із виписок з банківських рахунків поповнення картки відбувають регулярно - практично щомісячно, з варіаціями сум від 500 грн до 30150 грн за одну транзакцію. Така систематичність виключає випадковий характер надходжень, як-от разові подарунки чи позики і вказує на стабільні альтернативні джерела доходу. Якщо картковий рахунок постійно поповнюється сумами, що перевищують або дорівнюють місячній зарплаті, то логічно припустити, що особа має інші доходи, окрім офіційної заробітної плати.

Апелянт не надав жодних пояснень щодо походження цих коштів у суді першої інстанції, обмежившись лише запереченнями щодо їх існування, тому суд першої інстанції правильно керувався цієї інформацією, визначаючи суму аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 .

Також доводи апелянта про нібито низьку цінність автомобілів, які перебувають у його володіння, та їх несправність є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції зробив правильні та обґрунтовані висновки щодо наявності у ОСОБА_1 трьох транспортних засобів, оскільки їхня наявність була підтверджена стороною позивача належними доказами, а апелянт не надав жодних доказів на спростування їхньої вартості чи робочого стану, впливу на його матеріальний стан.

На даний час, ОСОБА_1 не надає жодної матеріальної допомоги неповнолітній дочці, не перераховую кошти на її утримання, не бере участі у покритті витрат на харчування, одяг, освіту, лікування, дозвілля, тощо.

Щодо твердження ОСОБА_1 про завищену суму гонорару, оплаченого ОСОБА_2 за отримання професійної правничої допомоги, зазначає, що ОСОБА_2 понесла витрати на правничу допомогу в розмiрi 15000 грн, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги № 15/10 від 15 жовтня 2025 року та детальним розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу.

Розрахунок гонорару містить вичерпну інформацію щодо виконаних процесуальних дій, необхідних для ефективного захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини. Суд першої інстанції, всебічно дослідивши подані докази, врахував заперечення апелянта та, керуючись принципом розумності та справедливості, ухвалив стягнути на користь позивача судові витрати, включаючи витрати на правничу допомогу, у розмірі 8000 грн. Таким чином, суд уже суттєво зменшив заявлену суму, врахувавши позицію ОСОБА_1 та реальні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2022 року, який на даний час розірвано, що підтверджується рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року, у справі № 601/2556/24 (а.с. 15-18).

У даному шлюбі у сторін народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 211, складений Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23.08.2023 року (а.с. 14).

Донька ОСОБА_3 від народження проживає зі своєю мамою ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження від 21.10.2025 (а.с. 19).

Згідно із повідомлення Територіального сервісного центру № 6143 від 21.10.2025 вбачається, що у період з 25.06.2022 року по даний час, за громадянином ОСОБА_1 , було зареєстровано наступні транспортні засоби: 1) ВМW Х5, 2011 року випуску, об`єм двигуна - 2979 см. куб., дата реєстрації - 27.06.2017 року, на підставі договору купівлі-продажу №6143/2017/517003 від 27.06.2017 року, укладеного в ТСЦ МВС № 6143; 2) Renault Master, 2015 року випуску, об`єм двигуна - 2299 см. куб., дата реєстрації - 21.09.2019 року, на підставі договору купівлі-продажу № 99/2019 від 20.09.2019 року, виданого ТОВ "ЧАЙКА ВОЛИНЬ"; 3) ТАТА LPT - 613, 2007 року випуску, об`єм двигуна - 5675 см. куб., дата реєстрації - 21.01.2020 року, на підставі договору купівлі-продажу № 7875/20/000040 від 21.01.2020 року, виданого НАВЧАЛЬНИМ ЦЕНТРОМ "АВТОСТАР"; 4) Lifan LF175-2Е, 2020 року випуску, об`єм двигуна - 174 см. куб., дата реєстрації - 06.06.2020 року, на підставі договору купівлі-продажу № 7772-2020-1826 від 26.03.2020 року, виданого ТОВ "МОТОТРЕЙДІНГ". Даний автомобіль 28.07.2023 року перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу №6143/2023/3961759 від 28.07.2023 року, укладеного в ТСЦ МВС № 6143; 5) Renault Duster, 2022 року випуску, об`єм двигуна - 1598 см. куб., дата реєстрації - 15.04.2023 року, на підставі договору купівлі-продажу № Rе05042023/5891 від 05.04.2023 року, виданого ТЗОВ "ТЕРКО АВТО ЦЕНТР". Даний автомобіль 04.05.2024 року перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу №6143/2024/4537028 від 04.05.2024 року, укладеного в ТСЦ МВС № 6143 (а.с. 20-21).

Відповідно до повідомлення Кременецької філії Тернопільського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як безробітний на обліку в Кременецькій філії Тернопільського обласного центру зайнятості не перебуває (а.с. 22).

Згідно із довідки ФОП ОСОБА_4 від 24.11.2025 ОСОБА_1 працює в ФОП ОСОБА_4 на посаді водія-експедитора, згідно трудового договору від 01.07.2020. Отримує 8000 грн заробітної плати щомісяця. За період з 01.05.2025 року по 31.10.2025 року працівнику ОСОБА_1 було нараховано 48000 грн (а.с. 42).

ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_2 перерахував кошти лише один раз, а саме 18 травня 2025 року у розмірі 5000 грн одним платежем, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 .

Згідно із виписки ПАТ «ПриватБанку» від 05.12.2025 картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 неодноразово поповнявся. У 2025 році сума зарахувань становила 138000 грн., а саме були здійснені поповнення 19.11.2025 на суму 7000 грн., 15.10.2025 на суму 5000 грн, 30.09.2025 на суму 1200 грн, 12.09.2025 на суму 2000 грн., 07.09.2025 на суму 2000 грн., 27.08.2025 на суму 4400 грн.,16.08.2025 на суму 19600 грн, 06.08.2025 на суму 20000 грн., 16.07.2025 на суму 5400 грн., 20.06.2025 на суму 10000 грн., 18.05.2025 на суму 5000 грн, 15.05.2025 на суму 10000 грн., 08.05.2025 на суму 11400 грн., 13.04.2025 на суму 1000 грн., 05.04.2025 на суму 6600 грн., 17.03.2025 на суму 6150 грн., 19.02.2025 на суму 15000 грн, 17.01.2025 на суму 7000 грн. У 2024 році сума зарахувань становила 100 410 грн., а саме а саме були здійснені поповнення 17.12.2024 на суму 6000 грн., 17.12.2024 на суму 5400 грн., 08.12.2024 на суму 5000 грн., 29.11.2025 на суму 11500 грн., 15.10.2024 на суму 3250 грн., 15.09.2024 на суму 6460 грн., 07.09.2024 на суму 7500 грн., 17.08.2024 на суму 5600 грн., 26.07.2024 на суму 3200 грн., 16.07.2024 на суму 6900 грн., 18.06.2024 на суму 2400 грн., 16.05.2024 на суму 4400 грн., 02.05.2024 на суму 1200 грн., 18.04.2024 на суму 1000 грн., 02.04.2024 на суму 500 грн., 02.04.2024 на суму 1000 грн., 02.04.2024 на суму 3500 грн., 30.03.2024 на суму 1800 грн., 21.03.2024 на суму 7500 грн., 20.02.2024 на суму 10000 грн., 03.02.2024 на суму 4500 грн., 23.01.2024 на суму 1800 грн. Також були здійснені зарахування і у 21.12.2023 на суму 15800 грн, 19.09.2023 на суму 10000 грн., 22.08.2023 на суму 10400 грн. та інші суми платежів.

Відповідно до виписки з ПАТ «ПриватБанку» від 05.12.2025 картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 також поповнявся 30.06.2023 на суму 3990 грн., 29.06.2023 на суму 16500 грн., 25.05.2023 на суму 5535 грн., 23.05.2023 на суму 3000 грн., 18.05.2023 на суму 2736 грн., 27.04.2023 на суму 14785 грн., 30.03.2023 на суму 1800 грн., 30.03.2023 на суму 5550 грн., 23.03.2023 на суму 3600 грн., 16.03.2023 на суму 8890 грн., 09.03.2023 на суму 8617,50 грн., 02.02.2023 на суму 4400 грн., 19.01.2023 на суму 21647 грн., 19.01.2023 на суму 10000 грн., 08.12.2022 на суму 5900 грн., 20.10.2022 на суму 3800 грн.

Згідно з виписки ПАТ «ПриватБанку» від 05.12.2025 картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 також поповнявся 02.04.2022 на суму 1957,75 грн., 01.04.2022 на суму 1889,07 грн.

Відповідно до виписки ПАТ «ПриватБанку» від 05.12.2025 картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_5 також поповнявся 30.03.2020 на суму 10050 грн., 21.03.2020 грн. на суму 8305,33 грн., 19.03.2020 на суму 20100,50 грн, 17.03.2020 на суму 30150,75 грн., 09.03.2020 на суму 10050,25 грн., 06.03.2020 на суму 7537,69 грн., 04.03.2020 на суму 5025,13 грн., 28.02.2020 на суму 30150,75 грн., 26.01.2020 на суму 10954,77 грн., 24.01.2020 на суму 10050 грн., 22.01.2020 на суму 10050 грн., 17.01.2020 на суму 10050,25 грн., 14.01.2020 на суму 10050 грн., 10.01.2020 на суму 14070,35 грн та інші суми платежів.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 12000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні. На його утриманні інших осіб він немає. Враховуючи матеріальне становище відповідача, а саме те, що він офіційно працевлаштований, наявність в нього у власності трьох автомобілів, а також постійний рух коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 свідчить про наявність в нього і інших джерел доходу.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів частково погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог частин першої та другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин другої та третьої ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з частиною першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Отже, вказаний розмір є мінімально рекомендований, максимальна межа не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2022 року, який на даний час розірвано, що підтверджується рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року, у справі № 601/2556/24

Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 на даний час проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження заявленого позову ОСОБА_2 подала виписку ПАТ «ПриватБанку» від 05.12.2025 з карткового рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 , з якого вбачається, що у 2025 році загальна сума зарахувань становила 138000 грн.

Отже, даною випискою підтверджується, що доходи відповідача за місяць перевищують його заробітну плату у 8000 грн.

Разом з цим, відповідач слушно посилається в апеляційні скарзі на те, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини має бути достатнім, і співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20), та не повинен порушувати прав як позивача, так і відповідача.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду враховує, що батьки несуть рівні обов`язки по утриманню дитини, тому забезпечення дитині прожиткового мінімуму у розмірі, визначеному законом, покладається як на батька, так і на матір.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе зменшити визначений судом першої інстанції розмір аліментів з 12000 грн на дитину щомісяця до 6000 грн, який є не лише таким, що значно перевищує встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а ще є достатнім для належного розвитку дитини, з огляду на рівні права батьків з їх виховання та утримання, а також рівні права дитини на гармонійний розвиток та співмірне утримання обома батьками.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягнення із відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини не перевірив в повній мірі майновий стан ОСОБА_1 та спроможність ним сплачувати аліменти в розмірі 12000 грн. на дитину, тому колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року змінити, зменшити розмір аліментів з 12000 грн до 6000 грн на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною, навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем, звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення аліментів, тому справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, визначений розмір аліментів судом апеляційної інстанції змінений з 12000 грн до 6000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 8000 грн є завищеними.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшити розмір стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на правову допомогу з 8000 до 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року в частині визначеного судом розміру аліментів та витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, а саме зменшити розмір аліментів з 12000 грн до 6000 грн, щомісячно та витрати на правову допомогу зменшити із 8000 грн до 5000 грн.

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів