ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/742/25Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/119/26 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лось Андрія Михайловича на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Мельник А.В. у цивільній справі №606/742/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Теребовлянська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка 28 березня 2017 року склала заповіт, яким належну їй земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0153, заповіла ОСОБА_1 .

Про наявність вказаного заповіту ОСОБА_1 дізналась після закінчення строку для прийняття спадщини та після смерті матері позивачки ОСОБА_4 , в якої зберігався даний заповіт.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв ОСОБА_2 , однак свідоцтво про право на спадщину - на вказану земельну ділянку, йому не видавалося.

Вказує, що у неї були об`єктивні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, оскільки вона не є родичкою ОСОБА_3 , не проживала з останньою, про існування заповіту дізналась вже після закінчення строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на вищенаведене, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Заочним рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лось А.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки про існування заповіту позивачка дізналася лише після смерті своєї матері, у якої цей заповіт зберігався, а тому у встановлений шестимісячний строк спадщину не прийняла. Така необізнаність про наявність заповіту, з урахуванням того, що позивачка не є родичкою спадкодавця, не проживала з нею та не була обізнана про заповіт, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім цього, після заведення спадкової справи нотаріус був зобов`язаний перевірити наявність заповіту та вжити заходів для повідомлення спадкоємця за заповітом, однак таких дій не вчинив, хоча мав можливість встановити місце проживання позивачки. У зв`язку з цим скаржник вважає, що саме бездіяльність нотаріуса також сприяла тому, що позивачка не була своєчасно повідомлена про відкриття спадщини та не змогла у визначений законом строк подати заяву про її прийняття. Зазначає, що висновок суду про ненадання доказів смерті матері позивачки не має вирішального значення для правильного вирішення спору, оскільки предметом розгляду є визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , хоча на підтвердження наведених обставин до апеляційної скарги долучено копію свідоцтва про смерть матері позивачки. Скаржник вважає помилковим висновок суду про відсутність у матеріалах справи постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначає, що оскільки після смерті ОСОБА_3 спадкова справа була заведена за заявою іншого спадкоємця, нотаріус не мав підстав виносити постанову про відмову у прийнятті заяви про відкриття спадщини, а надана нотаріусом письмова відповідь про неможливість видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском строку фактично є відмовою у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не зявився та не повідомив суд про причину неявки, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні 4 лютого 2026 року пояснення представника ОСОБА_5 - адвоката Лось А.М., який доводи апеляційної скарги підтримав, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Обставини справи.

5 червня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Зарваницької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області Ціхольською Н.В., зареєстровано в реєстрі за №22, яким заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 2,97 га, яка належить їй на підставі Державного акта серії ТР№051879, яка розташована на території Зарваницької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та все майно, яке буде належати їй на день смерті в користь ОСОБА_2 .

28 березня 2017 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області Михайловською Г.І., яким заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 2,97 га, яка належить їй на підставі Державного акта на право на земельну ділянку серії ТР№051879 від 12.07.2004, яка розташована на території Золотниківської сільської ради в с.Зарваниця Тернопільської області Теребовлянського району і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в користь ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Зарваниця, Теребовлянського району, Тернопільської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.07.2017, виданим виконавчим комітетом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Як вбачається з довідок №631, 28 від 20 грудня 2017 року, 20 січня 2025 року, виданих Золотниківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 проживала по АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 на день смерті проживала одна.

26 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Теребовлянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , за заявою якого було заведено спадкову справу за № 487/2017.

Відомості про видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину у матеріалах спадкової справи відсутні.

Позивачка ОСОБА_1 не перебувала у родинних відносинах із ОСОБА_3 .

Про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 , ОСОБА_1 дізналася випадково, знайшовши його серед інших документів її матері ОСОБА_4 , після смерті останньої.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/5757/23 від 26 червня 2024 року.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

У даній справі ОСОБА_1 не є учасником спадкування на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем. Тому необізнаність її про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, заповіт від 28 березня 2017 року був для неї єдиною підставою набуття права на спадкування спірного майна, а до моменту, коли їй стало відомо про його існування, у неї об`єктивно не було підстав вважати себе спадкоємцем та вчиняти юридично значимі дії щодо прийняття спадщини.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 знала або повинна була знати про своє право на спадкування раніше, а тому висновок про відсутність поважних причин пропуску строку не ґрунтується на належній оцінці встановлених обставин.

Колегія суддів також враховує, що після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа, а за даними спадкової справи нотаріусом встановлено наявність двох чинних заповітів, у тому числі заповіту від 28 березня 2017 року на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що спадкоємця за цим заповітом було повідомлено про відкриття спадщини чи викликано для реалізації її спадкових прав.

За таких обставин невчинення дій щодо повідомлення спадкоємця за заповітом додатково підтверджує, що позивачка була об`єктивно необізнаною про існування заповіту та не мала реальної можливості подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність поважності причин пропуску строку колегія суддів вважає помилковими.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів щодо відсутності родинних зв`язків позивачки зі спадкодавцем не може бути покладене в основу відмови у позові, оскільки закон не встановлює спеціального способу доказування негативного факту відсутності спорідненості.

Натомість для правильного вирішення спору визначальним є не саме по собі документальне підтвердження відсутності родинних зв`язків, а встановлення того, чи належала особа до кола спадкоємців за законом та чи повинна була вона усвідомлювати свою участь у спадкуванні незалежно від наявності заповіту. Таких даних матеріали справи не містять.

Не спростовує доводів позову і посилання суду першої інстанції на відсутність доказів смерті матері позивачки. Зазначена обставина не є самостійною юридичною підставою заявлених вимог, а лише пояснює, за яких умов позивачка дізналася про існування заповіту.

Предметом доказування у цій справі є наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а не встановлення правових наслідків смерті матері позивачки.

Помилковим є і висновок місцевого суду про те, що відсутність у матеріалах справи постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії перешкоджає задоволенню позову. Звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України не ставиться у залежність від наявності окремої постанови нотаріуса про відмову, оскільки вирішальним є встановлення факту пропуску строку та поважності причин такого пропуску.

Таким чином, у сукупності встановлені у справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини не внаслідок власної пасивної поведінки як особи, яка усвідомлювала своє право на спадкування, а через об`єктивну необізнаність про заповіт, який був єдиною підставою для спадкування.

За таких обставин наявні передбачені частиною третьою статті 1272 ЦК України підстави для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на характер необхідної дії та заявлені позовні вимоги, колегія суддів вважає за можливе визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання постановою апеляційного суду законної сили.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лось Андрія Михайловича задовольнити.

Заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Теребовлянська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці, починаючи з 20 березня 2026 року, ля подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.