Справа № 216/159/26
провадження 2/216/1957/26
РІШЕННЯ

іменем України

01 квітня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально - Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Маланюка О.Я.,

за участі секретаря судового засідання Агурейчевої А.М.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін, які беруть участь у справі, та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Шафранова Олена Валеріївна звернулася до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, в якому просить визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом по частки на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачів ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою набуття права власності на спадкове майно позивачі звернулись до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Донцової Н.Ю., яка на підставі поданих правовстановлюючих документів встановила наступне. Згідно довідки Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 07.05.2025 року № Т-1115, ОСОБА_3 належить 2/3 (дві третіх) частки квартири на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 17.11.1993 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-7453. Згідно примітки, в архівній справі мається нотаріально засвідчена копія договору купівлі продажу, посвідченого 26.11.1993 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-7570, згідно якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 1/3 (одну третю) частку квартири, але відповідно до реєстрової книги 8ПВ, право власності зареєстровано за попереднім власником - ОСОБА_4 .

Згідно дублікату Договору купівлі продажу квартири, посвідченого 17.11.1993 року Бугаєвой Є.М., державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-7453, дублікат якого видано 19.05.2025 року Грабевник О.В., державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори в.о., державного нотаріуса Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, за реєстровим № 127 замість втраченого, ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 2/3 (дві третіх) частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до дублікату Договору купівлі продажу квартири, посвідченого 26.11.1993 року Бугаєвой Є.М., ст. державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-7570, дублікат якого видано 19.05.2025 року Грабевник О.В., державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори в.о., державного нотаріуса Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, за реєстровим № 129 замість втраченого, ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 цілу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять).

Таким чином, спадкодавцеві належала спірна квартира 2/3 (дві третіх) частки на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого 17.11.1993 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2-7453 (право власності зареєстровано за померлим власником), ціла квартира на підставі Договору купівлі продажу квартири, посвідченого 26.11.1993 року Бугаєвой Є.М., ст. державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-7570 право власності зареєстровано за попереднім власником, тобто одна ціла дві третіх частки спадкового майна.

На звернення позивачів приватним нотаріусом Донцовою Н.Ю. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадкове майно за законом з підстави неможливості встановлення частки, що належала померлій у спадковому майні та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. За таких обставин позивачі не можуть скористатись правом наслідування квартири, в адміністративному порядку, тобто, через нотаріальну контору, тому для його набуття змушені звертатись до суду.

Ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 14 січня 2026 року відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженні, призначено підготовче засідання. Роз`яснено учасникам справи щодо строків подання письмових заяв по суті справи.

Ухвалою про витребування доказів від 05 лютого 2026 року витребувано з Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» оригінали матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для огляду у судовому засіданні.

18 лютого 2026 року до суду з Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» надійшла інвентаризаційна справа на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином, їх представником адвокатом Шафрановою Оленою Валеріївною до суду подана заява про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 02 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» направлена заява про розгляд справи за відсутності представника Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, у якій покладаються на розсуд суду при вирішення справи, з урахуванням поданих доказів та наявності обґрунтованих обставин справи. Судові витрати просили залишити за позивачем.

Представник відповідача відзив на позов не подав.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами, наданими учасниками справи.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.12.1968 року; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.03.1987 року; свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 29.10.1974 року та Серії НОМЕР_4 від 16.10.2025 року; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 07.09.1991 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 76 років, про що складено відповідний актовий запис № 753, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 , виданого 22 жовтня 2024 року Центрально Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Донцовою Н.Ю. була відкрита Спадкова справа № 5/2025, за номером у Спадковому реєстрі: 73671622, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80147033 від 18.02.2025.

Згідно Договору купівлі продажу від 17 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Бугаєвой Є.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-7453, гр. ОСОБА_5 продав, а гр. ОСОБА_3 купила 2/3 частини квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно Договору купівлі продажу від 26 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Бугаєвой Є.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-7570, гр. ОСОБА_5 продав, а гр. ОСОБА_3 купила квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно копії довідки Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № Т-1115 від 07.05.2025р., право власності на квартиру, що розтанована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ» ДОР» в реєстровій книзі 8ПВ, сторінка 274, запис 274 на ім`я: ОСОБА_3 - 2/3 частини квартири на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 17.11.1993р. Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-7453. Примітка: в архівній справі мається нотаріально засвідчена копія договору купівлі продажу, посвідченого 26.11.1993р. Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-7570. Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_4 продав 1/3 частину квартири ОСОБА_3 . Згідно реєстрової книги 8ПВ, право власності на 1/3 частину квартири зареєстровано за попереднім власником ОСОБА_4 .

Згідно копії Договору купівлі продажу квартири від 17 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Бугаєвой Є.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-7453, дублікат якого видано 19 травня 2025 року державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори в.о., державного нотаріуса Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Грабевник О.В. замість втраченого, що зареєстровано в реєстрі за № 127, гр. ОСОБА_5 продав, а гр. ОСОБА_3 купила 2/3 частини трикімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до копії Договору купівлі продажу квартири від 26 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Бугаєвой Є.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-7570, дублікат якого видано 19 травня 2025 року державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори в.о., державного нотаріуса Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Грабевник О.В. замість втраченого, що зареєстровано в реєстрі за № 129, гр. ОСОБА_4 продав, а гр. ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 вересня 2025 року приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Донцової Н.Ю. відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну спадкодавцеві ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять), оскільки неможливо встановити частку, що належала померлій у спадковому майні. Запропоновано заявникам, відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. ст. 3, 4 ЦПК України, звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дев`ять).

Як передбачено часиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Верховний Суд в своїй постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 вказав, що до 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрацію права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася у Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Якщо документи містять одну з наступних відміток: штамп БТІ або відмітку БТІ, чи є витяг з реєстру БТІ, тоді документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до2013 року в старому реєстрі прав власності на нерухоме майно і відповідно, держава визнає право власності на таке майно. Такі документи є дійсними.

Відповідно до Порядку реєстрації прав власності, який діяв до 2013 року, реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інші приміщення, будівлі та споруди проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснювалась реєстраторами заснованих відповідними органам місцевого самоврядування комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації (БТІ)за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна.

Державна реєстрація здійснювалась на підставі правовстановлюючих документів, зокрема: - договорів, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності; виданих нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування; свідоцтва про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень державного та комунального житлового фонду; рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.

Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав, реєстратор БТІ вносив записи до відповідного розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно, після чого видавав у паперовому вигляді витяг про державну реєстрацію прав, який є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а у разі проведення державної реєстрації права на нерухоме майно на правовстановлюючого документі також робив відмітку (штамп) про державну реєстрацію.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, для підтвердження свого права, яке виникло до 01.01.2013, якщо власники зазначених об`єктів нерухомого майна мають документи, що містять одну з наступних відміток: штамп БТІ або відмітку БТІ, чи є витяг з реєстру БТІ, такі документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до 2013 року в старому реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

У статті 179 ЦК України надано визначення річ є предметом матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).

У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо; 2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна.

Крім того, вказане питання було предметом дослідження як у рішеннях ЄСПЛ, так і Верховного Суду України та Верховного Суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, N 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98).

В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та N 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спірна квартира, згідно Договору купівлі продажу квартири від 26 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Бугаєвой Є.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 2-7570, дублікат якого виданий замість втраченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори в.о., державного нотаріуса Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Грабевник О.В., що зареєстровано в реєстрі за № 129, на праві власності належала матері позивачів ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої до спадкового майна увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 1216 - 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Позивачі є такими, що прийняли спадщину за законом. Приватний нотаріус відмовила позивачам у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що неможливо встановити частку, що належала спадкодавцю у спадковому майні.

З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Тобто, законом надано право особі, яка вважає себе власником, звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого права власності. При цьому, враховуючи специфіку цивільного та цивільного процесуального законодавства, на таку особу покладається обов`язок доведення наявності обставин та підстав визнання права власності на спірне майно.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що стороною позивачів не заявлено про розподіл судових витрат, принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений статтею 13 ЦПК України, судовий збір в сумі 4997,79 гривень покладається на позивачів.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279, 280 - 282 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, , місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято - Миколаївська, буд. 27.

Повний текст рішення суду складено та підписано 01 квітня 2026 року.

Суддя О.Я.МАЛАНЮК