ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
01 квітня 2026 року м. Чернігів
Унікальний номер справи № 742/3344/25
Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.
Апеляційне провадження № 22-з/4823/38/26
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс",
відповідач: ОСОБА_1 ,-
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором №655937406 від 20.08.2023 у розмірі 36 806,20 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.11.2025 позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 655937406 від 20.08.2023 у розмірі 36 806,20 грн, судові витрати в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн, а всього 46228,60 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.11.2025 скасовано.

У задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

23.03.2026 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме стягнути з ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 10 000 грн у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування заяви зазначає, що апеляційним судом при ухваленні постанови від 20.03.2026 не було здійснено нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Указує, що у суді першої інстанції ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, протоколом погодження вартості послуг, актом виконаних робіт, які були надані разом із відзивом на позовну заяву.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів справи, постановою Чернігівського апеляційного суду від 20.03.2026 питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не вирішувалось.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Це узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20 січня 2026 року у справі № 642/716/22.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що поніс відповідач під час розгляди справи у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив у порядку розподілу судових витрат стягнути з позивача на його користь понесені по справі судові витрати, зазначивши про цьому, що попередній розмір суми судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку із пред`явленням до нього позову, становить 10 000 грн. Указував, що докази щодо розміру понесених ним витрат у зв`язку із розглядом даної справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Денисенко С.В. згідно із ордером на надання правничої (правової) допомоги серії СВ №1000731 від 17.07.2025 (а.с. 124), виданим на підставі договору про надання правничої допомоги №17/07/25 від 17.07.2025 (а.с. 125).

Згідно з п. 1.1 договору №17/07/25 від 17.07.2025, укладеного між Денисенком С.В. (адвокат) та ОСОБА_1 (клієнт), адвокат надає правову допомогу клієнтові з приводу консультування, роз`яснення правових питань, складання документів правового характеру, представництва та захист його інтересів в органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, у судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок та за необхідності надає інші види правничої допомоги, адвокат діє відповідно до обраної клієнтом позиції і не несе відповідальність за її вибір.

Для виконання цього договору клієнт наділяє адвоката усіма правами представника (захисника), які передбачені ЦПК України, КАСУ, КУпАП, КПК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими законами України, у тому числі надає дозвіл на отримання персональних даних та конфіденційної інформації щодо клієнта, без будь-яких обмежень (п. 2.1. договору № 17/07/25 від 17.07.2025).

Гонорар адвоката розраховується погодинно за ставкою 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного на день здійснення розрахунку, за одну годину. Погодинний розрахунок гонорару застосовується якщо сторони не домовилися про фіксований або інший порядок визначення його розміру. При застосуванні погодинної ставки сума гонорару визначається у розрахунку згідно з обсягом наданих послуг. У разі визначення гонорару у фіксованому розмірі або в іншому порядку, ніж погодинний розрахунок, то він визнається у протоколі(ах) погодження вартості послуг, який(і) є невід`ємним додатком(ами) до даного договору (п. 3.1., 3.2. договору №17/07/25 від 17.07.2025).

Розрахунок за даним договором здійснюється протягом строку дії цього договору або в інші строки, узгоджені сторонами, але не пізніше 30 днів після закінчення надання послуг за цим договором (п. 3.4. договору №17/07/25 від 17.07.2025).

Договір діє з моменту його підписання сторонами до закінчення стадії судового провадження, на якій він був укладений, або першої стадії, якщо він був укладений на досудовій стадії. Договір продовжує свою дію на наступній стадії судового провадження за умови здійснення повного розрахунку за попередню стадію та сплати авансового внеску у розмірі не менше 50% гонорару за наступну стадію, якщо інше не визначено домовленістю між адвокатом та клієнтом (п. 4.1. договору №17/07/25 від 17.07.2025).

Згідно з протоколом погодження вартості послуг від 17.07.2025, що є додатком №1 до договору №17/07/25 від 17.07.2025 сторонами погоджено наступну вартість послуг:

- надання правничої допомоги на стадії до початку розгляду справи по суті, яка може включати такі послуги: консультування та роз`яснення правових питань щодо предмета позову, збір доказів, підготовка та подання до суду клопотань, відзиву на позовну заяву, тощо, включаючи час, витрачений на ознайомлення з позовом та додатками до нього, опрацювання судової практики (пошук правових позицій та висновків Верховного Суду), та вивчення інших дій до початку розгляду справи по суті 10 000 грн;

- представництво інтересів клієнта під час розгляду справи у суді першої інстанції 2 000 грн/судодень;

- складання процесуальних та інших документів, пов`язаних із розглядом справи у суді першої інстанції, та вчинення інших дій протягом розгляду справи судом першої інстанції, крім участі у судових засіданнях 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати (а.с. 125 зворот).

Відповідно до акту виконаних робіт від 17.07.2026 до договору про надання правничої допомоги №17/07/25 від 17.07.2025 адвокат Денисенко С.В. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, склали цей акт про наступне:

- адвокат станом на час складення даного акту надав клієнту послуги правничої допомоги, визначені у п. 1 протоколу погодження вартості послуг, а клієнт прийняв надані йому послуги та зобов`язується їх оплатити у строки, визначені умовами договору №17/07/25;

- станом на час складення даного акту загальна вартість наданих послуг, зазначених у п. 1 даного акту, складає 10 000 грн;

- із приводу наданих станом на час складення даного акту послуг, у тому числі щодо їх якості, кількості та вартості, сторони не мають одна до одної жодних претензій, що й засвідчують своїми підписами в даному акті (а.с. 126).

Так, при розгляді даної справи у суді першої інстанції адвокатом Денисенком С.В. в інтересах ОСОБА_1 подано до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області:

- повідомлення №84390 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС від 17.07.2025 (а.с. 119);

- відзив на позовну заяву з додатками від 17.07.2025 на 7 аркушах (а.с. 120-127).

Розподіляючи понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

У постанові Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №810/3213/16 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, має бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним у порівнянні з ціною позову. Суд має також враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Заявлені до відшкодування ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, на переконання апеляційного суду, є явно завищеними та неспівмірними. Оцінивши їх необхідність колегія суддів прийшла до висновку про зменшення заявленої суми.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, врахувавши, що адвокатом Денисенком С.В. в інтересах ОСОБА_1 у суді першої інстанції подано лише відзив на позовну заяву, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ТОВ «ФК «Ейс» 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 141, 127, 270, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005; .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко