Справа №591/3102/26
Провадження № 2/591/1090/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі судді Зері Ю.О., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

23.03.2026 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 матеріали даної справи передані на розгляд судді Зері Ю.О.

Згідно з частиною шостою статті 187 ЦПК України судом направлено запит про реєстрацію місця проживання відповідачки.

Згідно відповіді, наданої на запит суду Відділом «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради, відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11.09.2013.

Водночас відповідно до відповіді №2533781 від 30.03.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 (довідка №5912- від 12.08.2022, статус: діюча), що не відноситься до територіальної юрисдикції Зарічного районного суду м. Суми.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Місце проживання або місце перебування фізичної особи, визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною, особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною першою статті 5 цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Така позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постанові 14 серпня 2024 року у справі № 607/5535/22, провадження № 61-17499св23.

Зазначене також узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у листі № 435/0/208-26 від 23.02.2026 з питань правозастосування частини першої статті 27 ЦПК України.

Зокрема Верховний Суд зазначив, що якщо у витягу з бази даних відомостей про взяття відповідача на облік як внутрішньо переміщеної особи немає, суд керується інформацією про останнє відоме зареєстроване місце проживання особи з Єдиного державного демографічного реєстру. У разі якщо зареєстроване місце проживання знаходиться на тимчасово окупованій території або в зоні бойових дій, справа розглядається судом, якому визначено територіальну підсудність справ цього району.

Якщо з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб суд установить, що фактичне місце проживання відповідача як внутрішньо переміщеної особи зареєстроване в іншому районі, справа має бути передана за підсудністю згідно зі статтею 31 ЦПК України.

Тобто відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб є підтвердженням місця проживання особи для визначення територіальної підсудності.

Аналізуючи вказане можна зробити висновок, що згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 (провадження № 61 -5805сво23) підсудність визначається саме за зареєстрованим місцем проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі.

Проте для внутрішньо переміщених осіб таким зареєстрованим місцем перебування є адреса, внесена до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та підтверджена довідкою.

Враховуючи, що зареєстрованим місцем перебування відповідачки ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , то дана цивільна справа підсудна Путивльському районному суду(вул. Іоанна Путивльського, 54, м. Путивль, Сумська область).

Відповідно до частини дев`ятої статті 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, яке є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За вказаних обставин справа не підсудна Зарічному районному суду м. Суми за територіальною юрисдикцією та підлягає передачі на розгляд до відповідного суду за зареєстрованим місцем перебування відповідача, а саме до Путивльського районного суду(вул. Іоанна Путивльського, 54, м. Путивль, Сумська область).

Керуючись статтями 27, 31, 32, 258, 260, 261, 353, 355 ЦПК України, суд

постановив:

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направити за підсудністю до Путивльського районного суду(вул. Іоанна Путивльського, 54, м. Путивль, Сумська область).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухали суду.

Суддя Ю.О. Зеря