ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3929/26 Справа № 216/5943/14-ц Суддя у 1-й інстанції - ЦИМБАЛІСТЕНКО О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/5943/14-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анастасія Сергіївна, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року, яка постановлена суддею Цимбалістенко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анастасії Сергіївни про відмову у відводі, стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Скарга мотивована тим, що 19.02.2015 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення в справі № 216/5943/14-ц, яким стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 32 480,11 грн., а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

28.04.2015 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист у справі № 216/5943/14-ц, зі строком його пред`явлення до виконання до 16.04.2016 (включно).

Разом з тим, копія виконавчого листа, додана до заяви АТ «Державний ощадний банк України», не відповідає приписам ч.ч. 1 - 3 ст.. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону від 06.02.2015 року, а саме: найменування стягувача у виконавчому документі вказано невірно, як і його ідентифікаційний код та місце його знаходження.

Окрім цього, виконавчий лист засвідчений печаткою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка не відповідає опису гербової печатки, затвердженого Державною судовою адміністрацією України для місцевих загальних, апеляційних судів.

У зв?язку з чим, 16.03.2016 державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Жуковською Ю.В. виконавчий лист повернуто без прийняття його до виконання.

13.12.2017 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Жуковська Ю.В. повторно відкрила виконавче провадження № 55372289 з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц про стягнення на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у сумі 32 480,11 грн.

13.01.2020 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. передала виконавчий документ № 216/5943/14-ц Центрально-міському ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

13.01.2020 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. прийняла постанову про прийняття ВП №55372289 з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у сумі 32 480,11 грн.

21.06.2022 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. прийняла постанову про повернення стягувачу виконавчого документу № 216/5943/14-ц, виданого 28.04.2015 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

22.07.2022 державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Матвієнко А.О., вже після повернення виконавчого документа стягувачу, було винесено з власної ініціативи постанову у ВП № 55372289 про заміну назви стягувача - з ПАТ «Державний ощадний банк України» на Філія-Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» з кодом , що суперечить результативній частині заочного рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.02.2015 року по справі № 216/5943/14-ц.

Незважаючи на вище перераховані нормативно-правові акти, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна прийняла постанову про відкриття ВП 77480552 з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц, виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 28.04.2015 року з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», заборгованості за кредитним договором, яка станом на 07.08.2014 року, складає 32 480,11 грн.

Сам по собі виконавчий документ містить у собі суперечливі визначення, відмінні від резолютивної частини заочного рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року по справі № 216/5943/14-ц.

Відмінність між постановою виконавця та судовим рішенням може призвести до неправомірного стягнення, арешту майна чи інших обмежень, які не передбачені судовим рішенням.

Отже, постанова приватного виконавця Макаренко А.С. від 11.03.2025 року про відкриття виконавчого провадження № 77480552 має відповідати резолютивній частині судового рішення, оскільки саме це рішення є підставою для примусового виконання, а виконавець зобов`язаний діяти відповідно до його змісту. Якщо постанова суперечить судовому рішенню, це може бути підставою для її оскарження та скасування, оскільки виконавець діє на підставі виконавчого документа (судового рішення), а тому зміст його постанови повинен відображати, що саме було вирішено судом.

25.03.2025 на адресу Лаца М.К. надійшов рекомендований лист № 00 без повідомлення про вручення, в якому знаходилася постанова приватного виконавця Макаренко А.С. про відкриття виконавчого провадження № 77480552 від 11.03.2025 року.

На переконання ОСОБА_1 , приватний виконавець Макаренко Анастасія Сергіївна перевищила свої владні повноваження під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження № 77480552, що викликає сумніви у її неупередженості та об`єктивності та встановлює підстави для її відводу.

21.06.2025 представником заявника було направлено на адресу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. заяву про її відвід.

30.09.2025 приватний виконавець Макаренко А.С. винесла постанову у ВП № 77480552 про відмову у відводі, яку направила на адресу представника Лаца М.К. рекомендованим листом № 89, яке було отримане 03.10.2025.

У зв`язку з вищевикладеним, Лац М.К. просив суд: визнати постанову приватного виконавця про відмову у задоволенні відводу неправомірною, скасувати рішення приватного виконавця про відмову у задоволенні заяви про відведення ОСОБА_4 від 30.09.2025 та зобов`язати приватного виконавця Макаренко Анну Сергіївну повторно розглянути заяву про її відвід.

У грудні 2025 року представник заявника ОСОБА_1 Мироненко С.М. подав клопотання про уточнення скарги та просив суд: визнати постанову приватного виконавця Макаренко Анастасії Сергіївни, а саме відмову у відводі приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анастасії Сергіївни від 30 вересня 2025 року у ВП №77480552, неправомірною та скасувати її; відвести приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анастасію Сергіївну у ВП №77480552 та повернути виконавчий документ стягувачу.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця Макаренко Анастасії Сергіївни, а саме відмову у відводі приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анастасії Сергіївни, стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»- відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову постанову про задоволення скарги у повному обсязі, посилаючись на неврахування всіх обставин справи, наведених у скарзі, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анастасія Сергіївна перевищила свої власні повноваження під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження та застосувала закон, який не повинна була застосовувати, що викликає сумнів у її неупередженості та об?єктивності та встановлює підстави для її відводу, які наведені у заяві та безпідставно не були враховані судом першої інстанції.

Наполягає на тому, що суд безпіставно послався на правову позицію Верховного Суду у постанові від 30 червня 2021 року у справі №201/12569/16, яка має інший премет спору, та порушив право заявника на належний судовий захист, гарантований нормами, як українського законодавства, так і міжнародного права.

У відзивах на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, заінтересовані особи: приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. та АТ «Державний ощадний банк України», кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Крім того, приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. просить суд апеляційної інстанції стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 750 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Трофімова С.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2015 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення в справі № 216/5943/14-ц про стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором.

28.04.2015 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано стягувачу виконавчий лист у справі № 216/5943/14-ц.

13.12.2017 постановою державного виконавця Жуковською Ю.В. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 216/5943/14-ц виданого 19 лютого 2015 року.

13.01.2020 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. передала виконавчий документ № 216/5943/14-ц Центрально-міському ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

13.01.2020 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. прийняла постанову про прийняття ВП № 55372289 з примусового виконання Виконавчого листа № 216/5943/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у сумі 32 480,11 грн.

21.06.2022 державний виконавець Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жуковська Ю.В. прийняла постанову про повернення стягувачу виконавчого документу № 216/5943/14-ц, виданого 28.04.2015 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. .

11.03.2025 за вх. №1161 від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до приватного виконавця Макаренко Анни Сергіївни надійшла заява про примусове виконання рішення, в якій стягувач просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 216/5943/14-ц, виданого 28.04.2015 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

11.03.2025 приватним виконавцем розглянуто заяву стягувача про примусове виконання вищезазначеного виконавчого документу та, у відповідності зі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77480552.

21.06.2025 представником ОСОБА_1 було направлено на адресу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. заяву про її відвід.

30.09.2025, керуючись вимогами ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про відмову у відводі.

Не погоджуючись із такими діями приватного виконавця, Лац М.К. звернувся до суду із скаргою в порядку контролю за виконанням рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова приватного виконавця від 30.09.2025 відповідає вимогам, зазначеним в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України 02.04.2012 за №512/5, та ЗУ "Про виконавче провадження", а розгляд заяви про відвід приватного виконавця з пропущенням процесуального строку для розгляду такої заяви не є безумовною підставою для скасування постанови про відмову у задоволенні заяви про відвід приватного виконавця Макаренко А.С.

Щодо вимоги про відведення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни у ВП №77480552 та повернення виконавчого документу стягувачу, суд зазначив, що він не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду

із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Розглядаючи скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені підстави, за яких державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення.

Згідно положень ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження", у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою ст. 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова.

Питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу вирішується керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову в задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі відводу державного виконавця виконавчий документ передається у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби.

Відмова у задоволенні відводу державного виконавця може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Посадові особи, які мають право на розгляд питання про відвід державного виконавця, зобов`язані розглянути заяву про відвід або самовідвід у строк до п`яти робочих днів після її надходження.

Відповідно до вимог частини другої ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження", посадові особи, які мають право на розгляд питання про відвід державного виконавця, зобов`язані розглянути заяву про відвід або самовідвід у строк до п`яти робочих днів після її надходження.

Так, за частиною четвертою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо:

- боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

- боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;

- виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;

- сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

Отже, ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено чіткий перелік підстав, згідно яких державний виконавець не може виконувати рішення суду.

Право стягувача на оскарження постанови виконавця про самовідвід або про відмову у відводі спрямоване на недопущення безпідставного усунення виконавця від виконання рішення і відповідає таким засадам виконавчого провадження, як обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також розумність строків виконавчого провадження та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2024 року у справі № 824/131/23, від 22.10.2025 року у справі № 2-2830/10.

Обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі здійсненням ВП №77480552, не вбачається, що виключає відвід приватного виконавця, й доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Фактично заява про відвід мотивована незгодою з діями приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 77480552, що не передбачено частиною четвертою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо вимоги про відведення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни у ВП №77480552 та повернення виконавчого документу стягувачу, суд першої інстанції вірно послався на постанову Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/12569/16 та зазначив, що питання про відвід приватного виконавця у виконавчих провадженнях, належить до дискреційних повноважень приватного виконавця, що узгоджується із нормами статті 23 ЗУ «Про виконавче провадження», якою визначено, щопитання про відвід приватному виконавцю, який не заявив самовідвід, вирішується самим приватним виконавцем у строк до п`яти робочих днів після надходження заяви про відвід.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними тим доводам, які були підставами подання скарги у цій справі в уточненій редакції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. Оскаржене судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості і підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу, що ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, провадження № 61-10355св19).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно, всебічно і правильно встановив обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення на підставі правильного застосування норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.

Щодо можливості стягнення судових витрат на стадії судового контролю за виконанням судових рішень сформовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 по справі №921/357/20, де зазначено, що приватний виконавець як суб`єкт, чиї дії можуть бути предметом оскарження, має право на відшкодування судових витрат, понесених ним під час здійснення судом відповідного судового провадження, на загальних підставах.

Встановлено, що професійну правничу допомогу приватному виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. у суді апеляційної інстанції надано Адвокатським об?єднаням «ДЕНАЛІ», в особі адвоката Юхименка Ю.Ю., який діє на підставі Ордера серії АА №1678862 від 16 лютого 20226 року та Договору №ПВ-3 від 29 січня 2025 року.

Протоколом погодження видів правової допомоги та договірної ціни, який є невід?ємною частиною Договору №ПВ-3 від 29 січня 2025 року, визначено вартість послуг адвоката та узгоджено, що вартість 1 години роботи адвоката за складання відзиву на апеляційну скаргу становить 2 500 грн.Згідно Акту №1 прийому-передачі наданих послуг від 20 березня 2026 року, вартість професійної правничої допомоги за складання відзиву на апеляційну скаргу становить 3 750 грн. (2 500 грн х 1,5 год) та ці кошти сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №93082 від 20 березня 2026 року.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 750 грн. є обґрунтованими та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 750 (три тисячі сімсот п?ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: