Провадження №6/751/119/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Яременко І. В.

при секретарі Усік Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Криворученка Дмитра Парфентійовича про відстрочення виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2026 представник боржника ОСОБА_1 адвокат Криворученко Д.П. звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 14.01.2026 у справі № 757/28887/19-ц строком на 12 місяців з дня постановлення судом ухвали про відстрочення виконання судового рішення.

Заяву мотивує тим, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.01.2026 у справі № 757/28887/19-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 у розмірі 14 083 640,34 грн. 29.01.2026 приватним виконавцем Веремій І.М. відкрито виконавчі провадження № 0124389 та № 80124570 з примусового виконання зазначеної постанови суду. Вказує, що розмір стягнення, визначений судовим рішенням, є надзвичайно значним для фізичної особи та унеможливлює його одномоментне виконання без заподіяння істотної шкоди майновому стану заявника та членів його сім`ї. Виконання судового рішення істотно ускладнюється наявністю заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.01.2023, якою накладено арешт на належне заявнику нерухоме майно з метою унеможливлення відчуження майна та забезпечення виконання рішення суду. А тому, чинні арешти є об`єктивною обставиною, що істотно ускладнює негайне виконання судового рішення. Заявник не заперечує обов`язку виконати рішення суду та не вчиняє дій, спрямованих на ухилення від його виконання. Надання відстрочки необхідне виключно для забезпечення реальної можливості виконання судового рішення у майбутньому в повному обсязі. Також впровадження воєнного стану, регулярні удари по об`єктах цивільної та критичної інфраструктури, обмеження у роботі банківських установ та нестабільність доходів населення мають об`єктивний, надзвичайний характер та істотно ускладнюють негайне виконання судового рішення. Тимчасове відтермінування виконання судового рішення строком на обмежений період не створює для стягувача істотних негативних наслідків та не впливає на його платоспроможність. Водночас відмова у відстроченні призведе до істотного порушення балансу інтересів сторін, оскільки створить для заявника надмірний та непропорційний тягар, не забезпечуючи при цьому ефективного захисту прав стягувача.

Ухвалою судді від 09.02.2026 справу призначено до судового розгляду.

За клопотанням представника боржника ОСОБА_1 адвоката Криворученка Д.П. розгляд справи було відкладено.

11.03.2026 від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли заперечення на заяву, згідно яких просять заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримує та просить задовольнити.

Представник стягувача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд заяви боржника у відсутності представника стягувача, у задоволенні заяви боржника просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 435 ЦПК України, заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, обов`язковість явки яких вказаною нормою не встановлена. Отже, неявка учасників судового процесу в судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про відстрочення виконання судового рішення, а тому суд вважає за можливе вирішити це питання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дслідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2024 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.01.2026 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2024 скасовано. Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 у розмірі 14 083 640,34 грн, а також судовий збір з кожного по 232 373 грн 71 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ново заводського районного суду м. Чернігова від 03.02.2026 у задоволенні клопотання представника боржника ОСОБА_1 адвоката Криворученка Д.П. про невидачу виконавчого листа у цивільній справі № 757/28887/19-ц відмовлено.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи з вимог ст.435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження», відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Аналогічна правова позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08; провадження № 61-15140св18.

Оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, згідно з пунктом 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, як це визначено у пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012.

Право людини на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ). За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V ).

ЄСПЛ у рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 зазначив: ураховуючи, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи зумовлена затримка у виконанні рішення особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексація присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони";

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Ураховуючи викладене, недостатнім є лише факт відсутності у боржника коштів, суди обов`язково повинні враховувати інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Отже, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції остаточні судові рішення не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції").

Розглянувши наведені в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення доводи заявника, які не підкріплені жодними належними та допустимими доказами, та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим, та те, що станом з часу подання вказаної заяви не виконується, тобто заявник не вживає заходів щодо погашення наявного боргу, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви з огляду на її необґрунтованість.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Криворученка Д.П. про відстрочення виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 247, 353, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Криворученка Дмитра Парфентійовича, про відстрочення виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини ухвали, протягом того ж строку з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. В. Яременко