Провадження № 22-ц/802/449/26 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно.

ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 2,07 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в с. Садів Луцького р-ну Волинської обл., державний акт серії І-ВЛ № 011838.

За життя ОСОБА_3 була зареєстрована та разом проживала з сином ОСОБА_4 і внуком ОСОБА_5 .

Після смерті баби ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_4 , проте своїх спадкових прав не оформив, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_5 не оформляв спадщину та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті останніх відкрилася спадщина за законом, спадкоємцем якої є вона ОСОБА_6 ..

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.03.2025 у справі № 161/18506/24 їй визначено додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Будучи спадкоємцем за законом після смерті баби ОСОБА_3 , вона звернулася до приватного нотаріуса Гловацької А. В. із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Ураховуючи наведене, у зв`язку з неможливістю оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку площею 2,07 га для ведення особистого селянського господарства в с. Садів Луцького району Волинської області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2026 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у призначене на 10 год 40 хв 30.03.2026 судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У цій справі це 31 березня 2026 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача ОСОБА_1 не виникло право на спадкування після смерті баби ОСОБА_3 , оскільки після її смерті спадщину прийняли її внук ОСОБА_5 та син ОСОБА_4 як такі, що постійно проживали зі спадкодавцем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 44/2024 за заявою ОСОБА_1 (а.с.50-83).

Спадкодавець ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та проживала в будинку АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та онуком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідками Торчинської селищної ради № 2285-ЖР-04/2025 від 11.04.2025 та № 2023-ЖР-04/2024 від 11.04.2024, листом Торчинської селищної ради № 619/03-06-02/24 від 23.08.2024.

Ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 нотаріусу не подавали.

За свого життя ОСОБА_3 вчинила заповіт, згідно з яким заповіла все своє майно ОСОБА_5 . Заповіт посвідчено 03.03.2020 секретарем Садівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 115 (а.с.65).

Згідно з наданою позивачем ксерокопією державного акта на право приватної власності на землю І-ВЛ № 011838, ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 2,32 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка складається із окремих двох земельних ділянок площею 0,25 га і 2,07 га відповідно, які розташовані на території Садівської сільської ради Луцького району Волинської області.

Цей державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано ОСОБА_3 , а другий зберігається у Садівській сільській раді народних депутатів. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 134 (а.с.20).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 04.06.1961 (а.с.8).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 22.04.2021 (а.с.87).

Після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 61/2021 за заявою ОСОБА_1 (а.с.86-98).

За свого життя ОСОБА_4 вчинив заповіт, згідно з яким заповів все своє майно дочці ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено 16.12.2013 секретарем Садівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 78 (а.с.90).

ОСОБА_5 і ОСОБА_1 є братом та сестрою, а також дітьми ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 28.02.1978 та відповіддю Луцького відділу ДРАЦС у Луцькому районі Волинської області від 20.01.2026 № 108/22.11-04-3 на запит суду (а.с.23, 121).

03.09.2021 ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

09.09.2021 ОСОБА_5 подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 на користь сестри ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 21.10.2021 (а.с.100).

Спадкодавець ОСОБА_5 до дня смерті був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_1 один, що підтверджується довідкою Торчинської селищної ради № 1550-ЖР-03/2024 від 14.03.2024.

Після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 76/2021 за заявою ОСОБА_1 (а.с.99-105).

За життя ОСОБА_5 заповіту не вчиняв.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просить визнати за собою право власності на спадкове майно, як за спадкоємцем за законом після смерті баби ОСОБА_3 , хоча вона не являється спадкоємцем за законом після смерті баби, а є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 і брата ОСОБА_5 та не позбавлена права на оформлення своїх спадкових прав після їх смерті, у тому числі і на заявлену у позові земельну ділянку.

Матеріали справи не містять доказів того, що після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їх спадкоємиця ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса Гордійчук М. В., якою відкрито спадкові справи, із заявою про прийняття у порядку спадкування за заповітом чи законом земельної ділянки площею 2,07 га для ведення особистого селянського господарства в с. Садів Луцького району Волинської області (державний акт І-ВЛ № 011838) і що їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що включало б таке майно.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.03.2025 у справі № 161/18506/24, яким визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання нею заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як на встановлений факт її визнання спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 відхиляються апеляційним судом, оскільки цим судовим рішенням лише надано можливість звернення позивачу із заявою до нотаріуса, а не встановлено факт її спадкоємства чи факт прийняття спадщини після смерті баби.

Посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом до спірних правовідносин ст. 1276 ЦК України щодо спадкової трансмісії відхиляються апеляційним судом, оскільки у даному випадку спадкова трансмісія відсутня, так як батько і брат позивачки спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли, але лише не оформили своїх прав на неї і померли по спливу 4 років після відкриття спадщини, а не до спливу 6 місяців після смерті ОСОБА_3 ..

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді