ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 462/8031/23

провадження № 61-7938св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа Ольга Орестівна, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», державний реєстратор обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Марек Тетяна Тадеушівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буланов Олексій Михайлович, на рішення Залізничного районного суду м. Львова, у складі судді Палюх Н. М., від 30 жовтня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., від 24 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа О. О., в якому просила суд витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на свою користь житловий будинок, загальною площею 320,7 кв. м, житловою площею 136,1 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер :05:001:0139, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 .

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона 07 березня 2007 року придбала у ОСОБА_4 спірну земельну ділянку, на якій було збудовано та введено в експлуатацію житловий будинок.

3. 28 грудня 2007 між нею та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено іпотечний договір № 4046/0046/325570, за яким вказані земельна ділянка та житловий будинок передані в іпотеку банку в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 014/0046/82/54764 від 28 грудня 2007 року.

4. 29 вересня 2023 року їй стало відомо, що власником земельної ділянки та житлового будинку є ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2021 року. Однак, між нею та ОСОБА_2 не було жодних перемовин або домовленостей про продаж спірного нерухомого майна. Будь-якої інформації про можливий продаж зі сторони ВАТ «Райффайзен банк Аваль» їй не надходило. Вона не виставляла нерухоме майно на продаж і не планувала таких дій.

5. Враховуючи відсутність її волі на продаж нерухомого майна, яке належало їй на праві власності, вважає, що договір купівлі-продажу

від 24 грудня 2021 року укладено з порушенням норм цивільного законодавства.

6. 07 березня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну підстав позову. В обґрунтування заяви вказала, що попереднім власником спірного житлового будинку та земельної ділянки був ОСОБА_3 , який набув право вимоги за кредитним та іпотечним договорами всупереч положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки не є фінансовою установою та не мав права на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Вважає, що до ОСОБА_3 не могло перейти право вимоги ні за кредитним договором, ні за договором іпотеки, тому підстав для державної реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки також не було.

7. Вказує, що оскільки у ОСОБА_3 не виникло права власності на спірне майно (предмет іпотеки), він не мав законних підстав за договором

від 24 грудня 2021 року відчужувати його ОСОБА_2 , який теж не набув право власності на ці об`єкти.

8. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 березня

2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

9. 11 березня 2024 року ОСОБА_5 подала заяву про зміну підстав позову, у якій зазначала, що державну реєстрацію не можна вважати підставою виникнення у ОСОБА_3 права власності на спірне майно, без встановлення правомірності переходу права власності від ОСОБА_1 , яка згоду на відчуження нерухомого майна не надавала і правочинів з

ОСОБА_3 не укладала.

10. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня

2024 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

11. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - державного реєстратора ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»

Марек Т. Т.

Короткий зміст оскаржених судових рішень

12. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня

2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 24 квітня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

13. Суди попередніх інстанцій вказали, що позивачкою не доведено наявності у неї права власності на спірне майно та порушення її прав і законних інтересів.

14. Суди погодились, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи ( ОСОБА_3 ) суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, водночас врахували, що у квітні 2013 року ОСОБА_1 було виселено зі спірного будинку, на підставі рішення суду від 03 жовтня 2012 року, а строк позовної давності за її вимогами почався не пізніше 01 листопада 2016 року, коли за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно. Позивачка звернулась до суду 17 жовтня 2023 року з пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якої просив відповідач, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

15. Апеляційний суд додатково зауважив, що сплата ОСОБА_1 комунальних послуг, отримання нею податкових повідомлень та довідок про соціальні пільги, як і самоправне вселення в будинок (після ухвалення рішення суду від 03 жовтня 2012 року про її виселення), не свідчить, що позивачка пропустила строк позовної давності з поважних причин.

16. Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона не знала чи не могла знати про те, що станом на 01 листопада 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже була актуальна інформація про ОСОБА_3 як нового власника спірного майна. При цьому ОСОБА_1 із 2016 року не заявляла жодних претензій до ОСОБА_3 , доки він не відчужив спірне майно за договором купівлі-продажу від 24 грудня 2021 року ОСОБА_2 .

17. Доводи ОСОБА_1 про те, що вона довідалася про порушення своїх прав наприкінці 2023 року суди відхилили як недоведені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Буланов О. М., просить скасувати рішення Залізничного районного суду

м. Львова від 30 жовтня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19. 05 та 26 червня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буланов О. М., подала касаційні скарги у справі № 462/8031/23 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року.

20. Оскільки касаційні скарги подані однією особою на ті самі судові рішення, Верховний Суд розглядає їх як одну касаційну скаргу.

21. Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у жовтні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

22. Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року

у справі № 367/6105/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року

у справі № 522/2110/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц,

від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, від 20 березня 2019 року

у справі №306/2053/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12,

від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17, від 18 грудня 2019 року

у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц,

від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 23 листопада 2021 року

у справі № 359/3373/16-ц, від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20,

у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 715/2012/19, від 15 грудня 2021 року у справі № 607/15719/19,

від 13 січня 2022 року у справі № 916/3304/20, від 25 квітня 2022 року у справі № 138/28/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

24. Вказує, що суди попередніх інстанцій помилково вказали на недоведеність наявності у неї права власності на спірне майно та порушення її прав та інтересів. Судами не вирішено спір по суті, не встановлено наявності законних підстав для державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірне майно, підстав відчужувати це майно іншій особі, а лише зазначено про пропуск позовної давності як підставу для відмови в позові.

25. Зауважує, що заяву про застосування наслідків спливу позовної давності подано лише одним з відповідачів - ОСОБА_3 , до якого не звернута відповідна матеріально-правова вимога. Натомість позовні вимоги про витребування спірного майна заявлені до ОСОБА_2 .

26. Вважає, що висновки судів попередніх інстанцій щодо обізнаності позивачки щонайпізніше з листопада 2016 року про порушення її прав ґрунтуються на припущеннях. Наголошує, що відповідачами не доведено наявності обставин, які б свідчили про обізнаність позивачки про порушення її прав раніше 2023 року, тоді як позивачкою доведено факт користування спірним майном та неможливість бути обізнаною про порушення своїх прав до отримання у 2023 році відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

27. Звертає увагу, що відповідачами не було направлено позивачці вимог чи повідомлень, зокрема про зміну кредитора, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

28. Право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_2 у грудні 2021 року. Із березня 2020 року до червня 2023 року позовна давність була продовжена на час дії карантину, а з лютого 2022 року - на строк дії воєнного стану, який наразі триває.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

29. У серпні 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат

Керод Р. П., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

30. Зауважує, що в судовому засіданні 30 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Вус О. І. в суді першої інстанції заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. Звертає увагу, що позивачка сама визначила процесуальний статус Різника Р. В., а тепер стверджує, що він є неналежним відповідачем. При цьому позивачку у квітні 2013 року на підставі рішення суду було виселено зі спірного будинку, а отже вона не могла не знати про вибуття спірного майна з її володіння.

Інші процесуальні звернення, поданні до Верховного Суду

31. У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Буланов О. М., подала додаткові пояснення, в яких зазначає, що питання виселення з будинку не стосується позбавлення її права власності на спірне майно. Вважає, що набуття ОСОБА_3 у власність в 2016 році, а потім продаж спірного майна ОСОБА_2 у 2021 році є триваючим порушенням її прав. Наполягає, що про порушення своїх прав дізналась у вересні 2023 року, а позов нею подано у межах позовної давності до останнього набувача, який набув майно у 2021 році. Вказує, що в протоколі судового засідання від 30 жовтня 2024 року не зафіксовано клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та не вказано особу, яка заявила це клопотання.

32. У вересні 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат

Керод Р. П., подав додаткові пояснення, в яких заперечує доводи

ОСОБА_1 .

Обставини справи, встановлені судами

33. 07 березня 2007 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала земельну ділянку, площею 0,06 га, за адресою:

АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку.

34. 17 квітня 2007 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯД

№ 483582 про право власності на вказану земельну ділянку, а 14 грудня

2007 року - свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 - житловий будинок за адресою:

АДРЕСА_1 .

35. Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова

від 03 жовтня 2012 року у справі № 1309/2899/12 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про зняття з реєстрації та виселення задоволено. Виселено відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 та знято їх з реєстрації за цією адресою.

Цим судовим рішенням встановлено, зокрема такі обставини:

- 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0046/82/54764, за умовами якого банк видав кредит у розмірі 161 850 доларів США, зі сплатою 14% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 28 грудня 2017 року;

- для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між нею та банком було укладено іпотечний договір, за умовами якого у разі порушення позичальником умов, визначених кредитним договором № 014/0046/82/54764, банк має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не сплачувала у встановлені строки суми кредиту та процентів, у зв`язку з чим 05 березня 2010 року за заявою іпотекодержателя, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М. Р. вчинено виконавчий напис № 310 на договорі іпотеки № 4046/0046/325570 від 28 грудня 2007 року, згідно з яким звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею

320,7 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,06 га, цільове призначення для будівництво та обслуговування житлового будинку, по АДРЕСА_1 .

36. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2012 року у справі № 1309/2899/12 набрало законної сили та було отримане представником ОСОБА_1 - ОСОБА_11 на підставі заяви про видачу копії рішення суду від 17 квітня 2013 року.

37. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження

№ НОМЕР_2 від 25 квітня 2013 року державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ Горбовим В. І. встановлено, що судове рішення у справі

№ 1309/2899/12 виконано, боржника ОСОБА_1 виселено з адреси:

АДРЕСА_1 , про що складено акт державного виконавця від 25 квітня 2013 року.

38. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року у справі № 1309/2899/12 замінено стягувача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» його правонаступником ОСОБА_3 у виконавчих провадженнях

№ НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, відкритих 04 березня 2013 року.

Зі змісту цієї ухвали вбачається, що 03 грудня 2013 року державним виконавцем Горбовим В. І. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень.

03 березня 2014 року між ТОВ «ФК «Дрім Фінанс» та ОСОБА_3 було укладено договори про відступлення права вимоги, відповідно до яких правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Райффайзен банк Аваль»,

ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», ТОВ «ФК «Дрім Фінанс» став ОСОБА_3 у частині вимог до ОСОБА_1 щодо заборгованості за кредитом в сумі 280 501,63 доларів США та 12 912 734,10 грн пені.

39. Згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32105879 від 28 жовтня 2016 року, а також рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32154637 від 01 листопада 2016 року за

ОСОБА_3 зареєстроване право власності на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі, зокрема, іпотечного договору від 28 грудня 2007 року.

40. 24 грудня 2021 року зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер :05:001:0139, за цією ж адресою, за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

41. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

42. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

43. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

44. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

45. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції, на момент набуття ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

46. За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

47. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

48. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

49. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 звертала увагу, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Це ж саме стосується переуступки права іпотеки, у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань.

50. Статтею 41 Конституції України та частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

51. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

52. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

53. У такій справі для витребування майна закон не вимагає визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, скасування рішень щодо реєстрації права власності, а також визнання недійсним договору купівлі-продажу майна кінцевому набувачеві. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірне майно.

54. Водночас для того, щоб захід втручання у право мирного володіння майном узгоджувався з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, недостатньо встановити лише те, що набуття майна не відповідало певним вимогам закону. У кожному випадку слід також встановити, чи є легітимна мета відповідного втручання, яка випливає, зокрема, зі змісту абзацу другого вказаної статті, а також, чи є втручання у право мирного володіння майном за обставин конкретної справи пропорційним відповідній меті.

55. Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

56. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

57. Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

58. У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій, встановивши, зокрема, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи - ОСОБА_3 не узгоджується із положеннями

частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, проте ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав з пропуском позовної давності, дійшли правильного висновку про відмову в позові через пропуск позовної давності.

59. Відповідачі судові рішення в касаційному порядку не оскаржують.

60. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо незгоди позивачки з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів звертає увагу на таке.

61. Позивачка 28 грудня 2007 року уклала кредитний договір, за умовами якого банк видав їй кредит у розмірі 161 850 доларів США, та передала в іпотеку належні їй земельну ділянку та житловий будинок.

Наслідки невиконання умов кредитного та іпотечного договору для сторін були передбачуваними.

У 2014 році суд у справі № 1309/2899/12 замінив стягувача у виконавчих провадженнях, встановивши, що ОСОБА_3 за договорами про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договором набув право вимоги до ОСОБА_1 .

Спірне майно вибуло з власності позивачки у 2016 році, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 , як іпотекодержателем.

Однак із розглядуваним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду

у 2023 році, тобто через сім років після вибуття майна з її власності, посилаючись на те, що дізналась про порушення своїх прав у 2023 році після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

62. Суди перевірили відповідні доводи позивачки та встановили, що рішенням суду від 03 жовтня 2012 року у справі № 1309/2899/12 за позовом

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було виселено ОСОБА_1 зі спірного житлового будинку та знято з реєстрації.

63. Вказане рішенням суду від 03 жовтня 2012 року у справі

№ 1309/2899/12 набрало законної сили та було отримане представником ОСОБА_1 на підставі заяви від 17 квітня 2013 року, що підтверджує її обізнаність з цим рішенням.

64. 25 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового рішення у справі № 1309/2899/12 у зв`язку з його виконанням, (виселенням ОСОБА_1 зі спірного будинку).

65. Відомості про оскарження ОСОБА_1 судових рішень у справі

№ 1309/2899/12 чи рішень державного виконавця відсутні.

66. Позивачка, передавши майно в іпотеку, мала усвідомлювати юридичні наслідки невиконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому відомості про належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в матеріалах розглядуваної справи відсутні.

67. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголосив, що у визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника.

Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій.

68. Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи

ОСОБА_1 про те, що вона дізналась про порушення своїх прав лише наприкінці 2023 року, як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки за обставин цієї справи, зокрема наявності невиконаних зобов`язань за кредитним договором, який забезпечений іпотекою, судових рішень про виселення, заміну стягувача у виконавчих провадженнях, рішень державного виконавця, позивачка мала довідатися про порушення свого права власності не пізніше 2016 року.

69. Також апеляційний суд правильно зауважив, що сплата ОСОБА_1 комунальних послуг та самоправне вселення у будинок, після ухвалення рішення суду від 03 жовтня 2012 року про її виселення, не свідчить, що позивачка пропустила позовну давність з поважних причин.

70. Після реєстрації у 2016 році права власності на спірне майно за ОСОБА_3 , позивачка не висувала жодних претензій до тих пір поки він не продав спірне майно ОСОБА_2 за договором від 24 грудня 2021 року.

71. Матеріали розглядуваної справи не містять доказів про те, що ОСОБА_2 , який придбав спірне майно за відплатним договором через п`ять років після набуття його у власність ОСОБА_3 , є недобросовісним набувачем.

72. Висновки судів попередніх інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 позовної давності є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи.

73. Доводи касаційної скарги про те, що позовна вимога про витребування майна заявлена до ОСОБА_2 , який не звертався до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, є безпідставними, оскільки у суді першої інстанції під час судового засідання, призначеного на 30 жовтня 2024 року, до ухвалення рішення, представник ОСОБА_2 - адвокат

Вус О. І. заявив про застосування строку позовної давності.

74. Помилкові посилання судів попередніх інстанцій на недоведеність позивачкою наявності у неї права власності на спірне майно, не вплинули на правильність вирішення спору по суті. При цьому право власності

ОСОБА_1 на спірне майно на час його передачі в іпотеку та звернення стягнення на нього іпотекодержателем жодна зі сторін не оспорювала.

75. За встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня

2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі

№ 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц,

від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц,

від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17,

від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 08 листопада

2023 року у справі № 206/4841/20, у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, від 21 жовтня 2020 року у справі

№ 509/3589/16-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 715/2012/19,

від 15 грудня 2021 року у справі № 607/15719/19, від 13 січня 2022 року у справі № 916/3304/20, від 25 квітня 2022 року у справі № 138/28/20, на які заявниця посилається у касаційній скарзі.

76. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

77. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

78. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

79. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

80. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

81. Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

82. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

83. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буланов Олексій Михайлович, залишити без задоволення.

2. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня

2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович