Справа№938/245/26
Провадження № 2-з/938/5/26
УХВАЛА

щодо заяви про забезпечення позову

01 квітня 2026 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

в провадженні Верховинського районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Головного управління в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування реєстрації земельних ділянок, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарування.

Позивачем, 31.03.2026 було подано заяву про забезпечення позову у цивільній справі, шляхом заборони відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та іншим особам за їх дорученням вчиняти дії, спрямовані на обмеження або унеможливлення проїзду (проходу) через земельні ділянки з кадастровими номерами :01:003:0543 та :01:003:0545 до вирішення спору по суті; заборони відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та іншим особам за їх дорученням встановлювати огорожі, шлагбауми чи інші перешкоди на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:003:0543 та :01:003:0545 до вирішення спору по суті, заборони відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та іншим особам за їх дорученням зміну стану земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0543 та :01:003:0545 вирішення спору по суті у частині, що використовується як проїзд, до вирішення спору по суті, заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження/поділу ділянок з кадастровими номерами :01:003:0543 та :01:003:0545 на час розгляду справи.

Заяву обгрунтовано тим, що після подання позову відповідачі перекрили проїзд через спірні земельні ділянки, встановивши замок та обмеживши доступ до житлового будинку Позивача та інших мешканців присілка Малий Ходак с. Кривопілля, а 10.03.2026 року взагалі огородили ділянки парканом з колючим дротом, у зв`язку з чим вона та інші мешканці присілка ОСОБА_4 позбавлені можливості нормально користуватися своїм житлом та забезпечувати життєві потреби, а саме неможливість доїзду і проходу, неможливість підвезення дров, продуктів, неможливість проїзду швидкої та пожежної. Вказана дорога є єдиним можливим доступом до житлових будинків, іншого під`їзду не існує.

З приводу даного питання, вона зверталася до Кривопільського старостинського округу, Верховинської селищної ради, Верховинської державної військової адміністрації, Верховинського відділу Національної поліції, депутата місцевої ради Стефурака Я.І. з проханням вирішити дану проблему щодо надання безперешкодного доступу до свого домоволодіння, доступу до житла екстренних служб, допоки триває судовий розгляд, але нічого не змінилося. При цьому зазначає, що факт існування дороги підтверджується викопіюванням з Індексно-кадастрової карти Кривопільської сільської Ради у кадастровому кварталі :01:003, відповіддю Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 20.02.2026 року на колективну скаргу жителів присілка, що було надано до заяви про забезпечення позову від 11.03.2026.

А тому, з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав Позивача, а також запобігання подальшому порушенню його прав до вирішення спору по суті, існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони перешкоджати проїзду, заборони встановлювати огорожі, заборони змінювати конфігурацію ділянок, заборони реєстраційних дій спірних земельних ділянок. Якщо дорогу перекриють, забудують або відчужать - навіть при виграші справи в суді фактично відновити проїзд буде дуже складно або навіть не можливо. Також при вчиненні будь яких реєстраційних змін (поділ/об`єднання) може «сховатися» проблема через нові реєстрації.

При цьому позивач вважає, що застосування зазначеного заходу забезпечення позову не призводить до вирішення спору по суті, оскільки має тимчасовий характер та спрямоване виключно на збереження існуючого фактичного стану користування земельними ділянками до моменту ухвалення судом рішення у справі. Застосування такого заходу забезпечення позову не встановлює права власності сторін на спірні земельні ділянки, не вирішує питання дійсності чи недійсності правовстановлюючих документів, що є предметом розгляду у даній справі, а лише забезпечує можливість позивача тимчасово здійснювати доступ до свого житлового будинку, оскільки жодного альтернативного шляху не існує. Обраний спосіб забезпечення позову не створює для відповідача нових обов`язків, а лише тимчасово забороняє вчиняти дії, спрямовані на перешкоджання доступу позивача до його земельної ділянки та житлового будинку до вирішення спору судом.

У відповідності до положень ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи у дводенний строк.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, слід дійти висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Зокрема, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Тобто, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) дійшла до висновків про те, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається із матеріалів позову, позивачем оскаржено до суду законність набуття у власність відповідачами земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0543 та :01:003:0545, через які на думку позивача проходить дорога загального користування, зокрема і до домоволодіння позивача.

При цьому, підставами заявленого позову позивачем зазначено включення дороги загального користування до складу земельних ділянок відповідачів, подальше перекриття дороги шляхом встановлення огорожі на проїзній частині дороги загального користування, яка проходить через земельні ділянки відповідачів, що позбавило її можливості вільно користуватися такою дорогою. Тобто вчинення відповідачами перешккод у користуванні позивачем дорогою загального користування.

В той же час, позивачем заявлено вимогу про забезпечення позову у спосіб заборони відповідачам та іншим особам за їх дорученням вчиняти їй перешкоди у вільному проході та проїзді через спірні земельні ділянки, встановлення огорожі, шлагбауми чи інші перешкоди на земельних ділянках.

З наведеного випливає, що заявлена підстава цивільного позову є тотожною вимозі позивача про забезпечення позову, що у випадку задоволення судом фактично вирішить спірне питання, яке і стало підставою звернення позивача з позовом до суду, що на переконання суду є недопустимим з урахуванням вимог ч.10 ст.150 ЦПК України.

До того ж, слід звернути увагу, що у своїй позовній заяві позивач просить визнати недійсними та скасувати правовстановлюючі документи, на підставі яких відповідачі набули у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :01:003:0543 та :01:003:0545.

У випадку задоволення заявлених позовних вимог, юридичний наслідок пов`язаний із виконанням судового рішення може полягати виключно у припиненні речових прав на нерухоме майно відповідачів, обтяженнях таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, заявником не доведено, яким чином невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, адже наявність огорож, замків на земельній ділянці, вчинення перешкод у її користуванні, жодним чином не створюють та не можуть створити перешкод у виконанні рішення суду пов`язаного із припиненням юридичного права не нерухоме майно.

При цьому, посилання заявника на те, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідачів, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер, суд не бере до уваги, оскільки забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.

Також безпідставною є вимога заявника про забезпечення позову шляхом заборонити державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження/поділу ділянок з кадастровими номерами :01:003:0543 та :01:003:0545 на час розгляду справи, оскільки ухвалою суду від 25.02.2026 в забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт, шляхом заборони відчуження, на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0543 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0545.

За таких обставин, у задоволенні заяви слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що у разі її не згоди з ухваленим судом процесуальним рішенням, вона не позбавлена права на його апеляційне оскарження у порядку встановленому законом.

Керуючись ст.ст.150, 152, 153, 247 ч.2, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя: Андрій БУЧИНСЬКИЙ