"31" березня 2026 р. Справа № 363/1683/26
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

31 березня 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив розірвати шлюб, укладений між сторонами по справі, зареєстрований 03.08.2017 року у Турецькій Республіці.

Вивчивши матеріали зазначеної позовної заяви, судом встановлено, що зазначена позовна заява не може бути прийнята судом, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам закону:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України - суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо. Також, від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується. Вже на стадії пред`явлення позову позивач повинен довести певне коло фактів, що мають процесуальне значення, мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Так, відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. При цьому, п озовна заява повинна містити зокрема і: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору, передбачено ч. 6 ст. 175 ЦПК України.

Частина 5 ст. 177 ЦПК України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, зі змісту позову слідує, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилається на ст. 28 ч. 9 ЦПК України.

Згідно позовної заяви останнім відомим місцем проживання відповідачки, позивач зазначає: АДРЕСА_1 . В той же час, згідно отриманої судом інформації від міського голови Вишгородської міської ради - Нурденіз Олена не значиться в реєстрі територіальної громади та за вказаною позивачем адресою не зареєстрована.

Відповідно до частини 9 статті 28 ЦПК України - позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частина 10 цієї статті наголошує, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з цими вимогами до відповідачки, відповідно до ст. 28 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням майна відповідачки чи за останнім відомим зареєстрованим її місцем проживання або перебування чи постійного її заняття (роботи), не зазначає в позові та не додає до нього доказів на підтвердження вказаної інформації.

А відтак позивачу необхідно надати суду докази того, що:

- дійсно зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідачки є саме АДРЕСА_1 , як зазначено в позові;

- або надати суду, якщомісце реєстрації проживання або перебування відповідачки невідоме, докази того, що місцезнаходженням майна відповідачки чи її останнім відомим зареєстрованим місцем проживання або перебування чи постійного її заняття (роботи) є саме Вишгородський район Київської області;

- або, якщо відповідачка не має в Україні місця проживання чи перебування, докази того, що місцезнаходженням їїмайна або останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання чи перебування в Україні є саме Вишгородський район Київської області.

Суд позбавлений можливості самостійно перевірити вказану інформацію, оскільки позивачем на зазначено ані дати народження ані РНОКПП відповідачки.

Згідно ч. 1, ч. 2. ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ст. 10 Конституції України - державною мовою в Україні є українська мова.

Частиною 1 ст. 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином.

Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України "Про нотаріат".

Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі за №910/4473/17.

Крім того, відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про нотаріат» - консульські установи України також засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу.

Позивачем додано до позову документи, що викладені іноземною мовою без відповідного перекладу, посвідченого нотаріально, за відсутності даних щодо їх легалізації на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Залишення вказаної позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя, після усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі вищевикладеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175-176, 185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу та/або представнику позивача для усунення зазначених в цій ухвалі суду недоліків строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява буде йому повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу/представнику позивача. Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя О.П. Дьоміна