Справа №:755/3769/26
Провадження №: 2/755/5085/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

"27" березня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київгаз» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов заявою ОСОБА_1 до АТ «Київгаз» про захист прав споживачів.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою:

1)Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення АТ «Київгаз» щодо задоволення Акта про порушення від 30 грудня 2024 року № 0410-1046;

2)Визнати протиправним донарахування АТ «Київгаз» відповідно до якого ОСОБА_1 , розраховано необлікований (донарахований) об`єм природного газу в об`ємі (обсязі) 6 035,49 м3 на загальну суму 44 783,32 грн та сформований рахунок на оплату від 23 січня 2025 року

№ 2/23-01/0410.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є власником домоволодіння та споживачем послуги з постачання та розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). Внаслідок технічної несправності газового обладнання 28 грудня

2024 року об`єкт відключено від газопостачання, про що складено Акт на відключення газу. 30 грудня 2024 року при знятті на повірку комерційного лічильника газу Оператором ГРМ було виявлено порушення пункту 7 глави 9 розділу Х Кодексу ГРМ. За фактом виявлених порушень були складені Акт про порушення від 30 грудня 2024 року № 0410-1046, Акт про зняття/встановлення засобу вимірювальної техніки від 30 грудня 2024 року № 7024, Протокол № 1586 направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу від 30 грудня 2024 року. За результатами проведення експертизи було складено Довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 39-1-3/02452-20250106 від 06 січня 2025 року. В результаті задоволення Акта про порушення № 0410-1046 від 30 грудня 2024 року відповідачу/споживачу (несанкціонованому споживачу) було розраховано необлікований (донарахований) об`єм природного газу згідно пункту1 глави З розділу ХІ Наявне несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, об`єм (обсяг) газу склав 6 035,49 м3 на загальну суму 44 783,32 грн., сформований рахунок на оплату від

23 січня 2025 року № 2/23-01/0410.

Згідно із частиною другою статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 23 березня 2026 року № 2497712 адресою місцезнаходження АТ «Київгаз» є: вул. Михайла Бойчука, буд. 4-Б, м. Київ, 01103.

Водночас, статтею 28 ЦПК України передбачено правила альтернативної підсудності.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 зазначила, що позов подається до Дніпровського районного суду міста Києва на підставі частини п`ятої статті 28 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання позивача.

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 23 березня 2026 року № 2497685 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 .

При цьому, статтею 30 ЦПК України встановлено правила виключної підсудності.

У частині першій статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Аналіз вказаних вимог процесуального законодавства свідчить про те, що словосполучення «із приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав; виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; оскільки спір у справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Так, предметом звернення до суду є вимога позивача про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, що виявляється у визнанні протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення АТ «Київгаз» щодо задоволення Акта про порушення від 30 грудня 2024 року

№ 0410-1046, та похідна вимога про визнання протиправним донарахування за необлікований (донарахований) об`єм природного газу в об`ємі (обсязі) 6 035,49 м3 на загальну суму 44 783,32 грн та відповідний сформований рахунок на оплату від 23 січня 2025 року № 2/23-01/0410.

Спірні правовідносини виникли у процесі споживання житлово-комунальних послуг, а саме послуги з постачання та розподілу природного газу, за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вищевказаний позов підлягає розгляду судом лише за правилами виключної підсудності (за місцезнаходженням майна).

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою Радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Згідно із пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що спірне нерухоме майно знаходиться по АДРЕСА_1 , тому даний позов не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає направленню за підсудністю на розгляд до Обухівського районного суду Київської області.

Керуючись статтями 4, 27, 28, 30, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київгаз» про захист прав споживачів, передати на розгляд до Обухівського районного суду Київської області (вул. Київська, 20, м. Обухів, Київська обл., 08701) за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова