Справа № 464/4/25 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/3348/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника апелянта Матящука В.К., заявниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерство оборони України на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2025 року в справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Гошовська Яна Анатоліївна, до відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Просила встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 08.11.2024 р. внаслідок активних бойових дій, виконуючи бойове завдання в ході бойових дій з відбиття агресії російської федерації в н.п. Торецьк, Бахмутського району, Донецької області та вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обгрунтування своїх вимог покликалась на те, що вона проживала разом з ОСОБА_5 з 2004 року як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не вбачали потреби. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири в якій спільно проживали: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. ОСОБА_5 спілкувався з її родичами, вона тісно спілкувалась з його родичами, зокрема з сестрами (відповідачами по справі) з якими тісно спілкується по сьогоднішній день. В подальшому, ОСОБА_5 вступивши в лави Збройних Сил України, регулярно телефонував за можливості, надсилав повідомлення та фото з побратимами зі служби, вважав її своєю дружиною. 11.11.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було скеровано на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_5 №346 ко. 12.11.2024 р. сповіщенням сім`ї №10067 ІНФОРМАЦІЯ_5 було повідомлено про те, що брат Відповідачки 1 солдат ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 зник безвісти 08.11.2024 р. внаслідок активних бойових дій, виконуючи бойове завдання в ході бойових дій з відбиття агресії російської федерації в н.п. Торецьк, Бахмутського району, Донецької області. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачці необхідне для отримання соціального захисту та соціальних гарантій відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки претендує на всі види соціального захисту і всі соціальні гарантії, визначені цим Законом, отже і на одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця згідно із статтею 16 цього Закону. Коло осіб, які мають право на одержання цієї допомоги, визначено ст. 16-1 цього Закону: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого ( померлого). Зазначала, що окрім неї, у її чоловіка є дві рідні сестри - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 , які не заперечують факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу. Зазначала, що інших членів сім`ї у ОСОБА_5 немає. Батьки зниклого безвісти померли.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2025 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 08.11.2024 р. внаслідок активних бойових дій, виконуючи бойове завдання в ході бойових дій з відбиття агресії російської федерації в н.п. Торецьк, Бахмутського району, Донецької області та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду оскаржила третя особа - Міністерство оборони України, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Покликається на те, що заявниця не надає жодних доказів які б могли свідчити про факт спільного проживання з ОСОБА_5 , який вочевидь міг проживати з дружиною та дітьми,

батьками. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту

ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і

обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та вони проживали однією сім`єю і заявниця була членом сім`ї зниклого.

Окрім цього зазначає, що із заяви не вбачається де саме спільно проживали заявниця із зниклим, де саме вони зареєстровані (разом за однією адресою чи різними), чи був та чи є в даний час зниклий одружений та чи має інших дітей (чи проживав у цивільному шлюбі без реєстрації), чи одружена (чи можливо раніше була одружена) та чи має дітей сама заявниця тощо (якщо наявні діти та/або дружина зниклого то вони теж є заінтересованими особами і повинні бути залучені до участі у справі).

Поряд із цим не зазначено у заяві та не наведено доказів наявності взаємних прав та обов`язків у заявниці із зниклим. Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання заявниці з ОСОБА_6 однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків заявником не надано, відповідно, відсутні підстави для визнання такого факту доведеним.

Також зазначає, що на даний час військовослужбовець ОСОБА_7 є в статусі

зниклого безвісті, а не загиблого і Заявниця не може реалізувати право на виплату одноразової грошової допомоги по смерті військовослужбовця. Окрім цього, оскільки ОСОБА_7 є в статусі безвісти зниклого дана справа стосується його прав та інтересів, а відтак він також повинен був бути залучений до участі у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, заявниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт спільного проживання з ОСОБА_5 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 11.11.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було скеровано на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_5 №346 ко.

12.11.2024 р. сповіщенням сім`ї №10067 ІНФОРМАЦІЯ_5 було повідомлено про те, що брат Відповідачки 1 солдат ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 зник безвісти 08.11.2024 р. внаслідок активних бойових дій, виконуючи бойове завдання в ході бойових дій з відбиття агресії російської федерації в н.п. Торецьк, Бахмутського району, Донецької області.

Згідно акту виданого ОСББ «Кос-Антонівського, 22» від 10.12.2024 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 2004 року до дня смерті проживав разом з ОСОБА_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Інших членів сім`ї у ОСОБА_5 немає.

Батьки зниклого безвісти померли, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 серії НОМЕР_2 від 18 березня 2006 р. та свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 серії НОМЕР_3 від 17 вересня 2007 р.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 від 2 травня 1968 р.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

За змістом частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16? Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції станом на час загибелі ОСОБА_5 , передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до пункту 4 статті 16? цього Закону до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, зокрема, до сестер загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 з метою захисту своїх сімейних та цивільних прав, а саме, посилалася на необхідність оформлення документів для одержання передбачених чинним законодавством одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, свідоцтво про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16ц, від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц також зазначив, що самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Так, надані позивачкою на підтвердження своїх вимог акт про сумісне проживання осіб в квартирі ОСББ «Кос-Антонівського, 22» від 10.12.2024 року, фото та покази свідків, які знайомі з позивачкою та ОСОБА_5 та стверджували, що вони проживали однією сім`єю, є безпідставним, оскільки факт періодичного проживання, спільного відпочинку без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже, колегія судів апеляційного суду дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції з огляду на приписи пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України судом порушені норм процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення, тому рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2025року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

Інші судовій витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача:

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено.

Отже, з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 726, 72 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Гошовська Яна Анатоліївна, до відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Міністерства оборони України 726, 72 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.04.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.