Провадження № 2/201/ 1545/2026
УХВАЛА

31 березня 2026 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

представника позивача Пащенко В.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду у місті Дніпрі клопотання адвоката Пащенко В.І. про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття та витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про безпідставно набутих коштів, у якій 03 березня 2026 року було закрито підготовче провадження, та суд перейшов до розгляду справи по суті.

30 березня 2026 представник позивача адвокат Пащенко В.І. подала до суду письмове клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття та витребування доказів, у якому вона послалася на те, що на стадії дослідження доказів у даній справі, з «розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321», яка долучена до матеріалів справи відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, судом було встановлено, що з жовтня 2023 року по грудень 2024 року виконавцем з ОСОБА_2 , як боржника у цьому виконавчому провадженні було утримано/стягнуто аліментів на користь ОСОБА_3 в загальному розмірі 1 770 440,64 грн. При цьому, в судовому засіданні представником відповідачки було повідомлено суду, що скоріш за все вказані у «розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321» у колонці «сплачено боржником/стягнуто виконавцем» суми є помилковими, оскільки ОСОБА_3 коштів у зазначеному державним виконавцем розмірі не отримувала. У зв`язку з цим виникла ситуація, за якою наданий стороною відповідача у справі № 201/15180/25 письмовий доказ, а саме «розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321» констатує факт сплати/стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за період з жовтня 2023 року по грудень 2024 року в загальному розмірі 1 770 440,64 грн., однак при цьому сама ж відповідачка факт отримання коштів у зазначеному розмірі заперечує, в той час як позивач посилається на утримання/стягнення з нього аліментів за період з 01.10.2023 по 04.12.2024 в сумі 1 178 010,00 грн. Оскільки стороною відповідачки було повідомлено суду про можливі помилки державного виконавця у «розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321» щодо сум сплачених боржником ОСОБА_2 (стягнутих виконавцем) саме на стадії дослідження доказів у даній справі, то актуалізувалося питання щодо витребування доказів з матеріалів виконавчого провадження № 72281321 задля перевірки цих розрахунків. Однак витребування доказів можливо лише на стадії підготовчого провадження, тому заявниця й просить повернутися до цієї стадії процесу, та витребувати зазначений доказ.

При цьому заявниця зазначила, що невстановлення судом обставин щодо розміру реально сплачених боржником ОСОБА_2 та стягнутих виконавцем коштів у виконавчому провадженні № 72281321, може свідчити про неповноту судового розгляду та стати підставою для скасування судового рішення, оскільки сторони не будуть позбавлені можливості в подальшому посилатись на дефектність доказу - «розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321», дослідженого судом.

При обговоренні зазначеного клопотання у судовому засіданні, представник позивача адвокат Пащенко В.І. його підтримала, представник відповідачки проти його задоволення заперечував, зазначивши, що на його думку, в матеріалах справи достатньо доказів, на підставі яких суд може ухвалити рішення по суті предмету спору.

Вислухавши сторони, та дослідивши матеріали справи, суд погоджується із вищенаведеними доводами представника позивача адвокат Пащенко В.І., та виходить з наступного.

Частина 2 статті 77 ЦПК України визначає, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», текст статті 179 викладено в такій редакції:

«1. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

2. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

3. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України».

Тобто станом на момент виникнення спірних правовідносин частини 1 та 2 статті 179 Сімейного кодексу України визначали, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За своєю суттю аліменти, - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.08.2024 у справі №760/4661/20 зауважив, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.

З огляду на викладене, визначення розміру аліментів, одержаних ОСОБА_3 на дітей, що є власністю дітей, за період, коли діти з нею не проживали, що не відповідало їх інтересам, не забезпечувало розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням, є предметом доказування у даній справі, що наразі розглядаєтьяя судом.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 у справі № 204/6085/20 вказано, що відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

В той же час, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20, зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу - як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Такі висновки є сталими та викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №910/7103/21, від 02.10.2019 у справі №916/2421/18, від 03.10.2019 у справі №902/271/18, від 07.03.2023 у справі №904/1252/22, від 30.08.2023 у справі №910/10477/22, а також в ухвалі від 22.06.2021 у справі №923/525/20.

На думку Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.10.2019 у справі №902/271/18, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. Отже, для вирішення питання щодо можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття суд першої інстанції має встановити: (1) чи відповідні процесуальні дії можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження; (2) чи є обставини, якими сторона обґрунтовує таку необхідність, вагомими.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2026 у справі № 910/1523/25.

В даному випадку, процесуальна дія по витребуванню доказів матеріалів виконавчого провадження №72281321 на підтвердження чи спростування обґрунтованості предмету спору, який стосується прав та інтересів неповнолітніх дітей в аспекті володіння аліментами, виплаченими/стягнутими на їх користь тому з батьків, з ким діти не проживали, може бути реалізована лише на стадії підготовчого провадження.

Оскільки саме на стадії дослідження доказів у даній справі, що наразі розглядається судом, стороною відповідача ОСОБА_3 було повідомлено суду про можливі помилки державного виконавця у «розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321» щодо сум сплачених боржником ОСОБА_2 (стягнутих виконавцем), питання щодо витребування доказів з матеріалів виконавчого провадження № 72281321 стало актуальним.

Невстановлення судом обставин щодо розміру реально сплачених боржником ОСОБА_2 (стягнутих виконавцем) коштів у виконавчому провадженні № 72281321, може свідчити про неповноту судового розгляду та стати підставою для скасування судового рішення, оскільки сторони не будуть позбавлені можливості в подальшому посилатись на дефектність доказу - «розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321», дослідженого судом. Зазначені обставини є вагомими, адже питання щодо можливої наявності помилки у «розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № виконавчого провадження 72281321», який наданий стороною самої ж ОСОБА_3 , є суттєвим для вирішення справи по суті.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 6, 7, 8, 9 ст. 84 ЦПК України передбачено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Зважаючи на те, що на даний час матеріали виконавчого провадження № 72281321 з примусового виконання виконавчого листа №201/8220/22, виданого 27.03.2023 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, мають суттєве значення для подальшого розгляду справи по суті, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та витребування доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 76, 77, 83, 84, 258-260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Пащенко В.І. про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття та витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Повернутися до стадії підготовчого провадження у справі № 201/15180/25 після його закриття 03 березня 2026 року.

Витребувати від Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (, місцезнаходження юридичної особи: 49005, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Писаржевського, будинок 1а, фактичне місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. В. Винниченка, 2, каб. 1) належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження № 72281321 з примусового виконання виконавчого листа №201/8220/22, виданого 27.03.2023 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Федоріщев