Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 694/3901/25

26 березня 2026 р. м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Дьяченка Д.О.

з участю секретаря судового засідання: Рябошапки Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК Суперіум» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.07.2016 ОСОБА_1 уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Z41.699.70078, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 19406 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його з процентними платежами і комісіями, згідно з умовами Договору кредиту та Додатками до даного договору). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, натомість позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 15.11.2023 у розмірі 31800 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 9020 грн. 26 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 22780 грн. 73 коп.

Згідно із договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № Z41.699.70078, у якому відповідач виступає позичальником. Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним договором.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 за кредитним договором Z41.699.70078 складає 31800 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у сумі 9020 грн. 26 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 22780 грн. 73 коп.

В порядку ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої із сторін про інше.

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків:

Судом встановлено, що 28.07.2016 ОСОБА_1 уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Z41.699.70078 (далі договір), за умовами якого Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 19406 грн 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його з процентними платежами і комісіями, згідно з умовами Договору кредиту та Додатками до даного договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців.

Згідно з пунктом 1.3 договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 0,0100 % річних від залишкової суми кредиту.

Вказаний кредитний договір ОСОБА_1 підписала власноручним підписом.

Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту, наданим АТ «Ідея Банк», а також ордером-розпорядженням про сплату страхового платежу, підстава: «договір № Z41.699.70078 від ОСОБА_1 ».

15.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено договір факторингу №15/11/23, відповідно до умов якого за цим Договором Клієнт відступає Фактору, в Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (Додаток №2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

Укладення договору факторингу підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді №1 від 15.11.2023, платіжною інструкцією № 889 від 16.11.2023 (призначення платежу: Оплата згідно договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 без ПДВ).

З наданої ТОВ «ФК «Суперіум» довідки за заборгованістю боржника ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість за договором № Z41.699.70078 від 28.07.2016 складає 31800 грн. 99 коп., з яких: 9020 грн. 26 коп. заборгованість за основним боргом та 22780 грн. 73 коп. заборгованість за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача.

Станом на день звернення до суду заборгованість за кредитним договором не погашена.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір № Z41.699.70078 від 28.07.2016, укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 підписано власноручним підписом позичальника, що підтверджується наданими позивачем копіями кредитного договору.

Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту, а також наявний графік платежів.

Суд звертає увагу на те, що умови договору до нього є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України , зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 24.12.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Суперіум» () заборгованість в загальному розмірі 31800 грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Суперіум» судові витрати в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Дьяченко