Справа № 287/394/26
провадження 4-с/287/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Нижника Г.П.,

за участю секретаря судових засідань Корнєйчук О.В.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Сидорчук М.В. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Скарга обґрунтована тим, що у спільній приватній власності заявника та членів його сім`ї перебуває квартира АДРЕСА_1 . У лютому 2026 року заявник звернувся до нотаріальної контори з метою відчуження квартири та дізнався про наявність заборони на її відчуження, накладеної 04.04.2005 року на підставі постанови ДВС від 30.03.2005 у межах виконавчого провадження. Заявник підтверджує існування виконавчого провадження, однак зазначає, що всі зобов`язання були виконані, а провадження завершене. Згідно відповіді Житомирського ВДВС від 02.03.2026, матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, що унеможливлює перевірку підстав завершення провадження та скасування заборони. Про порушення свого права заявник остаточно дізнався 27.02.2026. Він 04.03.2026 звернувся до суду з позовом, однак ухвалою від 09.03.2026 року у відкритті провадження відмовлено. Зважаючи на те, що матеріали виконавчого провадження, в якому виносилась постанова про арешт майна знищене, а отже воно було завершене, і строк зберігання його сплив, накладений указаною постановою арешт мав би бути знятий при завершенні виконавчого провадження. Однак, на даний час вищевказаний арешт не знято. Таким чином, мають місце порушення фундаментального права власності ОСОБА_1 .

Заявник та представник заявника у судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про день,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області № 2-57-05 від 19.04.2005 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг, за договором позики в сумі 17527 грн 62 коп та 175,27 грн державного мита на користь держави.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 04 квітня 2005 року Черняхівською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1838397 на відчуження квартири накладено заборону.

Вищевказану заборону було зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 011090 від 30 березня 2005 року районного відділу ДВС Черняхівського районного управління юстиції при примусовому виконанні ухвали 2-57, виданої 21.01.2005 року Олевським районним судом Житомирської області про накладення арешту на майно та грошові кошти заявника ОСОБА_1 .

Згідно копії свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1 від 20.11.1998 року квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Житомирської області належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відділ державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області було ліквідовано у процесі реорганізації органів ДВС на підставі постанови КМУ від 21.01.2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» та його правонаступником став Житомирський відділ Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Згідно відповіді від 02.03.2026 Житомирського відділу Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління МЮ України зазначено, що вказана постанова у відділі ДВС відсутня, оскільки виконавче провадження було знищено за спливом строків його зберігання.

ОСОБА_1 не може в повній мірі скористатися правами власника щодо належного йому майна, оскільки досі не скасовано обтяження, а саме: арешт та заборона здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, накладений постановою державного виконавця АА 011090 від 30 березня 2005 року. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності заявника.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав за яких виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна. В усіх інших випадках, як вбачається з п.5 ст.59 цього Закону, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено підстави, у випадку існування яких виконавче провадження підлягає закінченню. Відповідно до п.7 цієї статті, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже, виконавче провадження на даний час завершено, проте залишився чинним арешт майна боржника.

Також встановлено, що вищевказана постанова у відділі ДВС відсутня, у зв`язку з тим, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» п.9.9 (який діяв у 2018 році) строк зберігання становить 3 (три) роки.

Тобто, підтвердження факту існування заборгованості у суду відсутнє.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

Враховуючи, що матеріали виконавчого провадження знищенні, проте вказаний арешт не скасований, суд приходить до висновку, що виконавчою службою було допущено бездіяльність, яка призводить до порушення прав скаржника щодо розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у незнятті арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження районного відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції АА 011090 від 30.03.2005.

Зобов`язати уповноважену особу зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження: №1838397 від 04.04.2005), накладений постановою державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 011090 від 30.03.2005.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. П. Нижник