ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року

м. Київ

справа № 688/1345/25

провадження № 61-14306св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд державного майна України,

третя особа - Державне підприємство «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фонду державного майна України на постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України про поновлення на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «Рихальське») з дати винесення наказу Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року № 337.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2025 року закрито провадження у справі № 688/1345/25.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем самостійно скасовано наказ Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 № 337 щодо звільнення позивача з посади виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське», що є предметом спору у цій справі, у зв`язку з чим між сторонами не залишилося неврегульованих питань, тому слід закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2025 року скасовано. Справу № 688/1345/25 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що між сторонами не врегульовано питання трудових правовідносин між позивачем і відповідачем в період з 28 лютого 2025 року - дата видачі оскаржуваного наказу про звільнення, до 08 липня 2025 року - дата винесення постанови Хмельницького апеляційного суду в справі № 688/4708/24 про скасування рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року про задоволення позову і поновлення позивача на роботі.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року про задоволення позову ОСОБА_1 було допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі, виконано відповідачем та мало виконуватись відповідачем до ухвалення судового рішення апеляційним судом, тобто до 08 липня 2025 року.

Натомість відповідач звільнив позивача до ухвалення рішення апеляційним судом 28 лютого 2025 року з інших підстав, що вплинуло на вищевказані трудові права позивача.

Таким чином самостійне скасування Фонду державного майна України наказом від 29 липня 2025 року № 1138 пункту 1 наказу Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року № 337 про звільнення позивача з роботи та визначення дати звільнення 08 жовтня 2024 року не свідчить про відсутність предмету спору в цій цивільній справі.

Тому дійшов висновку, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, підлягає скасуванню з направленням даної цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У листопаді 2025 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фонду державного майна України на постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, відтак суд дійшов помилкового висновку про скасування ухвали та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У січні 2026 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3., до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Фонду державного майна України, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 17 листопада 2025 року касаційна скарга Фонду державного майна України передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року (після усунення заявником недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Фонду державного майна України (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України), витребувано з суду першої інстанції матеріали справи № 688/1345/25 та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 688/1345/25.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом президента Національної академії аграрних наук України від 25 березня 2022 року № 96-к призначено ОСОБА_1 виконувачем обов`язків директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся національної академії аграрних наук України» з 28 березня 2022 року до призначення директора у встановленому законом порядку.

Згідно з актом приймання-передачі від 19 вересня 2023 року єдиний майновий комплекс Державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся національної академії аграрних наук України» передано із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2023 року №697-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності».

Наказом заступника голови Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року № 2346 звільнено ОСОБА_1 , виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське» згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору та призначено ОСОБА_2 виконувачем обов`язків директора з дати, наступної за датою видання цього наказу, на строк, визначений укладеним з нею контрактом.

Не погодившись із цим наказом, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку до Шепетівського міськрайонного суду та просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року № 2346 в частині його звільнення; поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Рихальське», стягнути з Фонду державного майна України на свою користь середню заробітну за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 22 січня 2025 року в справі № 688/4708/24 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024року № 2346 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Рихальське». Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське» з дати звільнення 08 жовтня 2024 року. Стягнуто з Фонду державного майна України в дохід держави судовий збір в сумі 1 937,92 грн. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі.

На підставі цього рішення ОСОБА_1 поновлено на вищевказаній посаді наказом Фонд державного майна України від 31 січня 2025 року № 162.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду Фонд державного майна України подав до Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22січня 2025 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою.

Однак наказом заступника голови Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року № 337 звільнено ОСОБА_1 , виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське», датою видання цього наказу відповідно до пункту 5 статті 41 КЗпП у зв`язку з розірванням трудового договору з ініціативи роботодавця внаслідок припинення повноважень посадових осіб.

З таким наказом ОСОБА_1 не погодився та 27 березня 2025 року подав до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області позов до Фонду державного майна України про поновлення на посаді виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське» з дати винесення наказу Фонду державного майна України 28 лютого 2025 року № 337, вважаючи, що цей наказ є неправомірним і його незаконно звільнено з роботи.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за цим позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про поновлення на посаді в порядку спрощеного позовного провадження в справі № 688/1345/25.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року в справі № 688/4708/24 скасовано рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року та ухвалено нове рішення. В позові ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Фонду державного майна України від 8 жовтня 2024 року № 2346 в частині його звільнення; поновлення його на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Рихальське», стягнення з Фонду державного майна України на його користь середню заробітну за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати фактичного поновлення на роботі повністю відмовлено.

Наказом Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року № 1138 з урахуванням постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року в справі № 688/4708/24 скасовано пункт 1 наказу Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року № 337, ОСОБА_1 вирішено вважати звільненим з посади виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні

та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася

до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно

до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода

на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує

при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність предмета спору у даній справі і закрив провадження

у справі (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України), оскільки відповідачем самостійно скасовано наказ Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року № 337 щодо звільнення позивача з посади виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське», що є предметом спору у цій справі, отже між сторонами не залишилося неврегульованих питань.

Суд апеляційної інстанції скасував відповідну ухвалу міськрайонного суду і направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вказавши

про передчасність висновку про закриття провадження у справі у зв`язку

з відсутністю предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України), оскільки між сторонами не врегульовано питання трудових правовідносин між позивачем і відповідачем в період з 28 лютого 2025 року - дата видачі оскаржуваного наказу про звільнення, до 08 липня 2025 року - дата винесення постанови Хмельницького апеляційного суду у справі № 688/4708/24 про скасування рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року про задоволення позову і поновлення позивача на роботі.

Верховний Суд вважає висновки суду апеляційної інстанції обґрунтованими.

Підстави для закриття провадження у цивільній справі визначені у статті 255

ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір

про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача

до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову,

а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження

№ 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін

чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України

дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору,

а не у припиненні його існування (зникненні).

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав про передчасність висновків районного суду про закриття провадження у справі на підставі пункту 2

частини першої статті 255 ЦПК України.

Апеляційний суд вірно врахував, що скасування наказом Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року № 1138 з урахуванням постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі № 688/4708/24 пункту 1 наказу Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року № 337 про звільнення позивача з роботи не свідчить про відсутність предмету спору в цій цивільній справі, оскільки предметом спору у цій справі між сторонами є правомірність і законність звільнення позивача з роботи з 28 лютого 2025 року на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України і саме скасування наказу про звільнення від 28 лютого 2025 року з посиланням на відповідне судове рішення по іншій справі не усуває спору між сторонами щодо правомірності та законності такого звільнення 28 лютого 2025 року.

При цьому зазначив, що між сторонами не врегульовано питання трудових правовідносин між позивачем і відповідачем в період з 28 лютого 2025 року - дата видачі оскаржуваного наказу про звільнення, до 08 липня 2025 року - дата винесення постанови Хмельницького апеляційного суду у справі № 688/4708/24 про скасування рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року про задоволення позову і поновлення позивача на роботі.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року про задоволення позову ОСОБА_1 було допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі, виконано відповідачем та мало виконуватись відповідачем до ухвалення судового рішення апеляційним судом, тобто до 08 липня 2025 року.

Натомість відповідач звільнив позивача до ухвалення рішення апеляційним судом 28 лютого 2025 року з інших підстав, що вплинуло на вищевказані трудові права позивача.

Отже, на час відкриття провадження у цій справі між сторонами існував спір,

тому відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2

частини першої статті 255 ЦПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції у відповідній частині обґрунтовані, доводи касаційної скарги їх не спростовують.

При цьому Верховний Суд наголошує, що суд апеляційної інстанції не вирішував спір по суті, а лише направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вказавши на передчасність закриття провадження. Із цих підстав колегія суддів не надає оцінку доводам касаційної скарги, які стосуються необґрунтованості позову ОСОБА_1 .

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеними нормами права

та судовою практикою Верховного Суду. Вони зводяться до власного тлумачення норм права та незгоди з ухваленим судовим рішенням, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Зроблені судом апеляційної інстанції висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Доводи касаційної скарги у цій частині є безпідставними. У кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи

їх у сукупності.

Таким чином, висновки апеляційного суду у межах доводів касаційної скарги,

які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ґрунтуються

на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

Р. А. Лідовець

Д. Д. Луспеник