РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

Справа № 285/6620/25

провадження у справі № 2/0285/596/26

25 березня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,

сторони у справі:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (надалі ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» ), представник позивача Ткаченко Ю.О.,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

02.12.2025 представник позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики № 75419642 у розмірі 4 975,50 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 12.06.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 було укладено Договір позики № 75419642( на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого встановлено, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 1470,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день на залишок заборгованості. Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом позичальника у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, натомість відповідач порушив умови Договору, лише частково сплатив відсотки у сумі 4,50 грн і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі грошові кошти позикодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання.

21.12.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» укладено Договір факторингу № 2112, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 згідно підписаного Реєстру права вимоги від 21.12.2021.

31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» та позивачем укладено Договір факторингу № 310323- ФМ від 31.03.2023, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 згідно підписаного Реєстру права вимоги від 31.03. 2023.

Загальний розмір заборгованості відповідача за Договором позики № 75419642 від 12.06.2021 становить 4 975,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 1 470,00 грн, заборгованість за процентами у розмірі 3 505,50 грн.

Оскільки відповідач не погашає кредит та не сплачує відсотки, змушені звернутися до суду.

09.12.2025 після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.02.2026 за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію щодо належності відповідачу платіжної картки та руху коштів по ній, що становить банківську таємницю

26.02.2026 до суду надійшли матеріали виконання ухвали суду від 03.02.2026.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.

З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 12.06.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» ( позикодавець) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75419642.

Відповідно до умов Договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти ( позику ) на погоджених умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату ( проценти).

Відповідно до погоджених умов позики : сума позики 1 470,00 грн, строк кредитування 30 днів, кінцева дата повернення позики 12.07.2021, процентна ставка 1,99% в день (базова),

Договір позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідний Договір позики укладений та підписаний електронним підписом позичальника відповідно до вимог Закону України « Про електронну комерцію».

До матеріалів справи долучено довідку про ідентифікацію, з якої вбачається, що ОСОБА_1 ідентифікована позикодавцем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що ж аналогом електронного підпису.

Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» ( виписки по розрахунковому рахунку), наданої на ухвалу суду, а також копії платіжної інструкції, відповідачу 12.06.2021 було перераховано грошові кошти у сумі 1 470,00 грн на його розрахунковий рахунок.

Відповідно до розрахунку ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідач має заборгованість за відповідним Договором позики у сумі 4 975,50 грн, з якої заборгованість за тілом 1 470,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 3 505,50 грн ( за період з 12.06.2021 по 10.10.2021).

21.12.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ « Фінансова компанія Управління Активами» було укладено Договір факторингу №2112, за яким відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 75419642 від 12.06.2021 у сумі 4 975,50 грн, з якої заборгованість за тілом 1 470,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 3 505,50 грн.

31.03.2023 між ТОВ « Фінансова компанія Управління Активами» та позивачем у справі було укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, за яким відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 75419642 від 12.06.2021 у сумі 4 975,50 грн, з якої заборгованість за тілом 1 470,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 3 505,50 грн.

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи даний спір, суд керується наступними нормами права.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Так, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору позики та відповідних Договорів факторингу. Зазначені договори недійсними не визнано.

Судом встановлено факт укладання Договору позики між сторонами. Представником позивача надано та судом здобуто докази про видачу відповідачу кредитних коштів та існування заборгованості по кредиту. Натомість відповідачем не спростовано такого факту.

Позивачем доведено своє право вимоги до відповідача за договором факторингу.

При цьому встановлення обставин, за яких ці правочини можуть бути визнані недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірностіЗа правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ).

На підставі викладеного, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за Договором позики, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом) позики у сумі 1 470, 00 грн.

Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками, то суд задовольняє їх частково керуючись наступним.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За таких умов, з огляду на наявні у справі розрахунки заборгованості, взявши до уваги погоджений сторонами строк кредитування ( 30 днів ), суд вважає доведеною суму заборгованості за нарахованими процентами за Договором позики за період з 12.06.2021 по 12.07.2021 у розмірі 873,00 грн ( 877,50 грн - 4,50 грн ). При цьому взято до уваги : базова процентна ставка - 1,99 % в день за 30 днів, що становить 29,25 грн; часткова сплата процентів відповідачем 4,50 грн.

Решту суми заборгованості за процентами, суд вважає не доведеною, оскільки остання нарахована після спливу строків кредитування.

На підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості у загальній сумі 2 343,00 грн ( 1470,00 грн тіло, 873,00 грн - проценти), доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно погоджених умов позики, заборгованість не погашена у повному обсязі, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання судових витрат, суд вказує наступне.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судових витрат у розмірі 1 140,71 грн, що складає 47,09 % від судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у розмірі 3 000 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат.

Керуючись статтями 4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики № 75419642 від 12.06.2021 у розмірі 2 343 ( дві тисячі триста сорок три) грн 00 коп, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 140 (одна тисяча сто сорок) грн 71 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 ( три тисячі ) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційний розгляд справи.

Найменування сторін :

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, місцезнаходження - вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, оф. 204, м. Ірпінь, Київська область );

відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ).

Дата складення повного судового рішення 25.03.2026.

Суддя А.В.Михайловська