УХВАЛА

30 березня 2026 року

м. Київ

справа № 333/4500/25

провадження № 61-3613ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 серпня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просив скасувати пункт 3 наказу №2/С від 12 лютого 2025 року по АТ «Українська залізниця» як такий, що порушує трудове законодавство на зміну оплати праці. Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 оплату праці в розмірі 18 000,00 грн, з урахуванням обов`язкових платежів, та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що наказом №2/С від 12 лютого 2025 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення - догану з мотивів того, що він не вжив заходів та не повідомив про випадок переміщення тепловозів. Із наказом позивач не згодний, оскільки він ґрунтується на протоколі від 27 січня 2025 року за підписом особи, яка не має організаційно-правового розпорядження на проведення і встановлення можливого порушення трудової дисципліни. Йому та профспілці не було доведено про протокольне рішення від 27 січня 2025 року до моменту оприлюднення наказу 27 лютого 2025 року. 25 січня 2025 року в нічну зміну з 19-00 до 07-00 по завданню чергового по депо виконував контроль стану локомотивного парку. Засобів зв`язку йому не було видано. Він не проходив інструктаж на додаткову роботу. 25-26 січня 2025 року локомотив ЧМЕЗ-2960 було перегнано з 47 колії на 26 колію. 26 січня 2025 року з`ясовано, що рівень палива по склу був відповідний, але з`ясовано, що замість палива в бак була залита вода. Вважає, що він не міг подати будь-які сигнали про пересування локомотива.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 03 лютого 2026 року, позовні вимоги залишено без задоволення.

Суди встановили, що 25 січня 2025 року під час чергування резервної бригади у складі машиніста ОСОБА_1 та помічника машиніста ОСОБА_3 було переміщено тепловоз ЧМЕз2960 з 47 на 26 колію, хоча передислокації тепловозу на цей час не було заплановано. Про переміщення тепловозу було відомо ОСОБА_1 . Позивач не заперечує, що він не повідомив уповноважену особу (диспетчера) про передислокацію тепловозу. Неповідомлення диспетчера про передислокацію тепловозу, яка очевидно для ОСОБА_1 була незапланованою, є порушенням службових обов`язків. ОСОБА_1 під час зміни 25-26 січня 2025 року виконував обов`язки резервної локомотивної бригади, на яку наказами № 571/ТЧ від 30 квітня 2024 року, №436/ТЧ від 01 квітня 2024 року покладена відповідальність за збереження локомотивів. Шкідливими наслідками неповідомлення ОСОБА_1 про переміщення тепловозу є те, що про відсутність палива в паливних баках та виявлену несправність тепловозу стало відомо лише наступній зміні 26 січня 2025 року після 7-00 години. Відповідачем надано суду докази, що дійсно позивачем було порушено трудову дисципліну та мало місце неналежне виконання його службових обов`язків.

16 березня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про скасування наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення заробітної плати (18 000,00 грн) та моральної шкоди (50 000,00 грн).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 серпня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 лютого 2026 року у справі № 333/4500/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко