Номер провадження: 22-ц/813/1408/26
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ» - адвоката Кудрявцевої Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року, повний текст якого складено 09 грудня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Мурманової І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЄВРОТЕРМИНАЛ», третя особа: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФОРТІС МАРІН», про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом зобов`язання видати транспортний засіб,

встановив:

27.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (далі ТОВ) «ЄВРОТЕРМИНАЛ», третя особа: ТОВ «ФОРТІС МАРІН», про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом зобов`язання видати транспортний засіб.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у 2018 році купив гусеничний навантажувач «MITSUBISHI» в Японії, який було доставлено в Одесу. Для розмитнення навантажувача, позивачем було укладено договір з ТОВ «ФОРТІС МАРІН», розмитнення відбулось в 2019 році. Після розмитнення, митниця видала документи для виїзду зі складу, однак, при виїзді прикордонники виявили в базі Інтерпол відомості щодо викрадення даного гусеничного навантажувача в Греції, після чого трактор було вивантажено та поміщено на склад ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ».

Позивач зазначає, що він 09.12.2021 року отримав відповідь від Інтерполу, згідно якої йому було повідомлено, що гусеничний трактор «MITSUBISHI», рама 25588, по базі не проходить в розшуку не значиться. За повідомленням поліції, надано дозвіл на отримання трактору. Разом з цим, отримати майно позивач змоги не має, оскільки ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ» вимагає додаткову оплату за зберігання трактора за період часу з лютого 2019 року по день видачі. Позивач зазначає, що майно зберігалось на складі через підстави, які не залежали від позивача, додаткові витрати понесені виконавцем повинні бути узгоджені із замовником та обґрунтовані, як необхідні.

На підставі викладеного, позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні майном шляхом зобов`язання ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ» видати транспортний засіб.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.132-134).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.138-140).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.170-174).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ», у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.47-49).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також беручи до уваги, що дана справа перебуває на розгляді суду більше року (т.1, а.с.165-166), колегія суддів вирішила слухати справу за участю представника ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ», у відсутність інших учасників справи, а також на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів перед судом обставин того, що відповідач, яким є ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ», протиправно та всупереч закону здійснює перешкоди позивачу в користуванні майном, яким є гусеничний трактор «MITSUBISHI», рама 25588.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2018 року між відповідачем - ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ», та третьою особою - ТОВ «ФОРТІС МАРІН» був укладений Договір УТ/95, згідно якого замовник, яким є ТОВ «ФОРТІС МАРІН» доручив, а виконавець, яким є ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ», прийняв на себе зобов`язання по наданню послуг замовнику, визначених у Додатку № 1 та № 2 до Договору (т.1, а.с. 37-42, 43-44, 45, т. 2, а.с.).

Відповідно до Акту приймання-передачі транспортного засобу (далі ТЗ) № 115112 від 06.02.2019 року ТОВ «ФОРТІС МАРІН» (третя особа) передало на зберігання ТОВ «Євротермінал» (відповідачу) ТЗ «MITSUBISHI», VIN - ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 46).

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, позивач зазначив, що є власником вищевказаного ТЗ та просить зобов`язати відповідача видати належний йому ТЗ «MITSUBISHI», VIN - ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Вирішуючи даний спір, суд правильно зазначив, що відповідно до положення ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем - ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ» відсутні будь-які договірні відносини.

Тобто, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач ОСОБА_1 не є стороною договору про надання послуг зі зберігання ТЗ, правовідносини щодо зберігання та повернення майна поклажодавцеві виникли та існують між відповідачем, яким є ТОВ«ЄВРОТЕРМИНАЛ», та третьою особою, якою є ТОВ «ФОРТІС МАРІН».

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що договір транспортного експедирування № 20181012/1 був укладений 12.10.2018 року саме між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою по даній справі - ТОВ «ФОРТІС МАРІН» (т.2, а.с.5).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до положення ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст. 936 ЦК України - за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом ч. 1ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Таким чином, відповідач, яким є ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ» не повинно відповідати перед позивачем ОСОБА_1 за збереження і повернення гусеничного трактору (навантажувача) АМ 1980 «MITSUBISHI», VIN - ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, як вбачається із Акту видачі ТЗ № В-000002800 від 05.02.2026 року, ТЗ гусеничний навантажувач АМ 1980 «MITSUBISHI ВS3», VIN - ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , був виданий зі складу ТОВ «ЄВРОТЕРМИНАЛ» довіреній особі ТОВ «ФОРТІС МАРІН», з яким у позивача ОСОБА_1 існують договірні зобов`язання - ОСОБА_2 (т.2, а.с.4).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через надмірне навантаження справ на одного суддю Одеського апеляційного суду, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду, а також через перебування суддів у відпустці та на лікарняному, повне судове рішення складено 01.04.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М.Драгомерецький

О.С. Комлева