Справа №: 148/1044/25
Провадження № 2-з/148/4/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Дамчука О.О.,

за участі секретаря: Ліванчук А.Ф,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчин заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6 , про визнання покупцем в договорі купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна.

В С Т А Н О В И В:

У провадження Тульчинського районного суду Вінницької області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про визнання покупцем в договорі купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна.

30 квітня 2025 року ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області заяву ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про визнання покупцем в договорі купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна, задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0553, площею 0,0998 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду по справі № 148/1044/25 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про визнання покупцем в договорі купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна, чинності.

24 липня 2025 року постановою Вінницького апеляційного суду, ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області про забезпечення позову від 30 квітня 2025 року залишено без змін.

18 березня 2026 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року в справі 148/10445/25. В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 зазначила, що фактична заборона ОСОБА_1 як власнику домогосподарства та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 протягом тривалого часу розпоряджатися своєю власність є прямим втручанням суду у права власника цього майна, оскільки справа розглядається на протязі року. Просить скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року в справі 148/10445/25, а саме: скасувати арешт накладений на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0553, площею 0,0998 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , адвокат Дунаєв І.Б. заявлені вимоги в клопотанні від 18.03.2026 підтримав у повному обсязі, зазначивши, що розгляд справи тримає майже рік та постійно слухання справи переносяться з вини сторони позивача, фактична заборона ОСОБА_1 як власнику домогосподарства та земельної ділянки протягом тривалого часу розпоряджатися своєю власність є порушенням права власника цього майна. Просив скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року в справі 148/10445/25, а саме: скасувати арешт накладений на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0553, площею 0,0998 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_4 , адвокат Гурба М.В. у судовому засіданні заперечував, щодо скасування забезпечення позову вжитих ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року в справі 148/10445/25, оскільки між сторонами у справі дійсно існує спір щодо спірного майна та невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду, через потенційну можливість відповідачки відчужити це майно на користь третіх осіб, що викликає необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та житловий будинок.

Підставою для скасування заходів забезпечення позову можуть бути нові обставини, які вказують на відсутність ризику істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист порушених прав.

В своєму позові позивачка заявила вимоги щодо визнання за нею права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлях спорудами та земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0553, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та витребування у відповідачки ОСОБА_1 на її користь вказаного житлового будинку та земельної ділянки. В зв`язку з цим, до цього часу існує великий ризик того, що відповідачка ОСОБА_1 вчинить дії щодо відчуження спірного житлового будинку і земельної ділянки до завершення судового розгляду справи. Про це відповідачка фактично заявляє в своєму клопотанні вказуючи на відсутність в неї можливості повноцінно розпоряджатись вказаним майном, хоча позивач у даному будинку не проживає та не чинить перешкоди у користуванні будинком.

В клопотанні не наведено мотивів, які б свідчили про відсутність ризиків утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду та того, що відповідачка не відчужить спірний будинок та земельну ділянку до ухвалення рішення у даній справі, а тривалий розгляд справи не є підставою, яка зумовлює скасування заходів забезпечення позову, оскільки ця обставина не свідчить про відсутність ризиків встановлених в ухвалі суду від 30.04.2025 року, крім цього відкладення розгляду справу були зумовлені об`єктивними обставинами, а саме неявкою свідків.

Також, застосовані судом заходи забезпечення позову не покладають на відповідачку надмірний індивідуальний тягар, оскільки не обмежують її у праві володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежують її можливість відчужити спірне майно до вирішення спору по суті. Просив відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 148/1044/25.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, повідомлялися своєчасно та належним чином, клопотань про відкладення слухання справи суду не надали.

Вислухавши представників сторін, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд виходить зі слідуючого.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначала, що фактична заборона як власнику домогосподарства та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 протягом тривалого часу розпоряджатися своєю власність є прямим втручанням суду у права власника цього майна, оскільки справа розглядається на протязі року.

Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).

Частинами 7,8 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 також роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що розгляд цивільної справи №148/1044/25 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 про визнання покупцем в договорі купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна, триває, між сторонами у справі наявний спір щодо спірного майна та скасування заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду, через потенційну можливість відповідачки ОСОБА_1 відчужити спірне майно на користь третіх осіб, крім цього ні відповідачем ОСОБА_1 ні її представником, адвокатом Дунаєвим І.Б. не надано нових обставин, які б вказували на відсутність ризику істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову.

При цьому, відповідно до ч. 6 статті 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 158, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6 , про визнання покупцем в договорі купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30 березня 2026 року

Суддя О.О. Дамчук