Справа № 496/522/24
Провадження № 2/496/179/26
31 березня 2026 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Портної О.П.,
секретаря Рябової А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до
вимоги позивача: про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки та відшкодування моральної шкоди,
представник позивачки повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі,
відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив,
представник третьої особи повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, -
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
2. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка була вчителем математики та фізики у ЗСО з 1997 року. 09.10.2023 року позивачка подала до відповідача заяву про звільнення за власним бажанням в якій, зокрема, висловила прохання про здійснення розрахунку всіх виплат, в тому числі грошової компенсації за невикористані дні відпустки за увесь період роботи, починаючи з 1998 року. Наказом директора ЗСО від 23.10.2023 року за № 118/01-04, заяву позивачки було задоволено частково, а саме звільнено за власним бажанням та компенсовано суму за невикористану відпустку строком за 40 днів, починаючи з 2018 року. На адвокатський запит відповідач повідомив позивачку, що в навчальному закладі відсутні будь-які кадрові та бухгалтерсько-облікові документи відносно ОСОБА_1 до 2018 року, у тому числі накази про надання відпусток. 22.12.2023 року Авангардівська селищна рада, як засновник навчального закладу, на звернення позивачки, повідомила, що за деякі попередні роки соціальна відпустка складала 5 днів замість 10 днів, які просила позивачка, а у період з 2012 року позивачка не мала права на соціальну відпустку, оскільки її діти досягли 15 річного віку. Позивачка звертає увагу суду на те, що у вказаній відповіді засновник навчального закладу частково визнав позовні вимоги, але не в тому розмірі, який просить стягнути позивачка. А також позивачка не погоджується з селищною радою у тому, що вона не мала права на соціальну відпустку у період з 2012 року по 2022 року, оскільки її діти досягли 15-річного віку, а навпаки позивач у період з 2007 року по 2012 рік мала право на збільшену соціальну відпустку (по 14 днів у 2007-2009 роках та по 17 днів з 2010 по 2012 рік), оскільки в цей період позивачка мала статус матері одинокої та матері двох дітей, що не досягли 15-річного віку. У період з 2018 року по 2023 року у позивачки до відповідача немає претензій. Відтак, на думку позивачки, загальна сума днів невикористаної соціальної відпустки складає 190 днів у період з 1998 року по 2017 рік: за 1998 рік 5 днів; за 1999 рік 5 днів; за 2000 рік 5 днів; за 2001 рік 5 днів; за 2002 рік 5 днів; за 2003 рік 7 днів; за 2004 рік 5 днів; за 2005 рік 5 днів; за 2006 рік 5 днів; за 2007 рік 14 днів; за 2008 рік 14 днів; за 2009 рік 14 днів; за 2010 рік 17 днів; за 2011 рік 17 днів; за 2012 рік 17 днів; за 2013 рік 10 днів; за 2014 рік 10 днів; за 2015 рік 10 днів; за 2016 рік 10 днів; за 2017 рік 10 днів. Стосовно відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначила, що вона отримала значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості та тривоги, адже наслідки бездіяльності відповідача спричинили позивачці нераціональне витрачання її часу, зокрема, на збір документів для подання позову до суду та обумовили необхідність залучання значних фізичних та матеріальних ресурсів. (т. 1 а.с. 1-11)
3. 29.10.2025 року від представника третьої особи надійшла заява, якою він повідомив, що відповідно до п. 3 рішення Біляївської районної ради Одеської області від 26.11.2020 року № 38/852-VII районна рада вирішила перечу юридичної особи (Хлібодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів) здійснити разом з усіма активами і пасивами, лімітами, фондами, планами фінансово-господарської діяльності, зобов`язаннями, а об`єкти незавершеного будівництва з проектнокошторисною документацією. Відповідно, означеною нормою рішення № 38/852-VII Біляївською районною радою визначено загальні умови передачі об`єкту. Існуючі на момент передачі, але не погашені, зобов`язання фінансового характеру щодо Хлібодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Авангардівській селищній раді не передавались. Під час перебування Хлібодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Біляївського району Одеської області, а саме у спірний у справі № 496/522/24 період (1998-2018 рр.) облік робочого часу, часу відпочинку, нарахування педагогічного навантаження, заробітної плати, середнього заробітку за час відпустки тощо здійснювався відповідно Відділом освіти Біляївської районної державної адміністрації одеської області. Документи щодо обліку робочого часу, часу відпочинку ОСОБА_1 за час її роботи в Хлібодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів до Авангардівської селищної ради не передавались. На даний час достовірність записів в картках-довідках не може бути підтверджена Авангардівською селищною радою у зв`язку із відсутністю у розпорядженні селищної ради первісної фінансово-бухгалтерської та кадрової документації щодо Хлібодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за період, в який означений заклад не перебував у комунальній власності Авангардівської селищної громади. (т. 2 а.с. 10-13)
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. (т. 1 а.с. 86-87)
5. 10.06.2025 року представником позивача надано на адресу суду клопотання про витребування доказів. (т. 1 а.с. 117-117а)
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 року, цивільну справу № 496/522/24, передано в провадження головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (т. 1 а.с. 50)
7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.01.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того відповідачу був визначений строк для надання відзиву на позовну заяву. (т. 1 а.с. 51-52)
8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04.09.2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. (т. 1 а.с. 89-90)
9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 31.03.2025 року постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження у справі. (т. 1 а.с. 110, 111-112)
10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. (т. 1 а.с. 119-120)
11. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25.09.2025 року підготовче судове засідання відкладено та постановлено витребувати від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, докази. (т. 2 а.с. 2-5)
12. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.02.2026 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. (т. 2 а.с. 34)
13. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
14. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, яке було вручене 16.04.2024 року (т. 1 а.с. 66) та в подальшому відповідач повідомлявся засобами електронної пошти (т. 2 а.с. 35), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
15. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
16. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
17. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.
18. Судом встановлено, в актовому записі № 52 про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_1 записана в графі мати, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 31.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області. (т. 1 а.с. 15)
19. З копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 19.06.2007 року Хлібодарською селищною радою Біляївського району Одеської області, а/з № 14, вбачається що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 16)
21. 01.09.1997 року відділом освіти Біляївської райдержадміністрації Одеської області на ім`я ОСОБА_1 виписана Трудова книжка серії НОМЕР_4 . (т. 1 а.с. 19-22)
22. З записів в трудовій книжці вбачається, що 21.08.1997 року ОСОБА_1 прийнята на посаду вчителя фізики та математики Хлібодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області. Також, у зв`язку зі зміною засновника назву навчального закладу змінено на «Хлібодарський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Авангардівської селищної ради» (Наказ № 02а/01-03 від 11.01.2021 року). Рішенням Авангардівської селищної ради № 604-VІІІ від 24.06.2021 року та Наказом по ЗЗСО «Хлібодарський ліцей» № 58/01-03 від 14.07.2021 року, найменування навчального закладу змінено на Заклад загальної середньої освіти «Хлібодарський ліцей» Авангардівської селищної ради». 24.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя математики за власним бажанням (Наказ № 118/01-04 від 23.10.2023 року).
23. Згідно з копією особової картки працівника, заведеної щодо працівника ОСОБА_1 , до складу сім`ї останньої входять: син, ОСОБА_5 , 1995 року народження, син, ОСОБА_2 , 1997 року народження, донька, ОСОБА_3 , 2007 року народження. (т. 1 а.с. 23-24)
24. Також з вказаної особової картки працівника вбачається, що: за період 2017/2018 н.р. була надана щорічна відпустка з 25.06.2018 року по 20.08.2018 року; за період 2018/2019 н.р. була надана щорічна відпустка з 27.06.2019 року по 21.08.2019 року; за період 2019/2020 н.р. була надана щорічна відпустка з 22.06.2020 року по 06.08.2020 року; за період 2019/2020 н.р. була надана додаткова відпустка (мати одиначка) з 07.08.2020 року по 16.08.2020 року; за період 2020/2021 н.р. була надана щорічна відпустка з 22.06.2021 року по 07.08.2021 року; за період з 2020/2021 н.р. була надана додаткова відпустка (Розділ IV ст. 19) з 08.08.2021 року по 17.08.2021 року; за період з 2021/2022 н.р. була надана додаткова відпустка (Розділ IV ст. 19) з 01.06.2022 року по 10.06.2022 року; за період з 2021/2022 н.р. була надана щорічна відпустка з 11.07.2022 року по 17.08.2022 року та з 04.08.2022 року по 31.08.2022 року; за період з 2022/2023 н.р. була надана щорічна відпустка з 29.05.2023 року по 23.07.2023 року; без збереження з 24.07.2023 року по 18.08.2023 року; без збереження з 21.08.2023 року по 23.10.2023 року.
25. Рішенням Авангардівської селищної ради № 27-VIIІ від 25.11.2020 року, вирішено надати згоду Біляївській районні раді на безоплате прийняття зі спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Біляївського району до комунальної власності Авангардівської селищної ради об`єктів соціального призначення, зокрема, Хлібодарську ЗОШ І-ІІІ ступенів балансове майно школи, права засновників на юридичну особу (34227191). (т. 1 а.с. 238-239)
26. Рішенням Біляївської районної ради Одеської області № 38/852-VII від 26.11.2020 року вирішено погодити передачу юридичної особи Хлібодарської ЗОШ І-ІІІ ступенів до комунальної власності Авангардівської селищної ради. (т. 1 а.с. 43-44, 240-241, т. 2 а.с. 22, 23)
27. Рішенням Авангардівської селищної ради № 180-VIIІ від 05.01.2021 року вирішено прийняти безоплатно у комунальну власність Авангардівської селищної ради зі спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста Біляївського району від Відділу освіти Біляївської районної державної адміністрації Хлібодарську ЗОШ І-ІІІ ступенів, змінити засновника шляхом виключення зі складу засновників Управління освіти Біляївської РДА та включення до складу Авангардівську селищну раду та змінити найменування закладу на «Хлібодарський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Авангардівської селищної ради». (т. 1 а.с. 242-246, т. 2 зворотній а.с. 14-1)
28. 09.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася на ім`я директора Хлібодарського ліцею Авангардівської селищної ради з заявою про звільнення з посади за власним бажанням та виплати грошової компенсації за невикористану відпустку. (т. 1 а.с. 25)
29. Наказом № 118/01-04 від 23.10.2023 року ЗЗСО «Хлібодарський ліцей» Авангардівської селищної ради ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя математики з 24.10.2023 року за власним бажанням. Наказано зробити перерахунок суми відпускних за не використану відпустку з 2018 року по 24.10.2023 року згідно особової картки працівника, терміном 40 днів. (т. 1 а.с. 26-27)
30. 25.10.2023 року ОСОБА_1 , була ознайомлена з наказом в якому остання зазначила, що з наказом не погоджується та просить надати їй обґрунтування розрахунку та копії наказів щодо тарифікації та навантаження.
31. З копії довідки про зарплату вбачається, що середня заробітна плата ОСОБА_1 за день становить 710,81 гривень (період розрахунку: з жовтня 2022 року по липень 2023 року). (т. 1 зворотній а.с. 77)
32. 12.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася на ім`я директора Хлібодарського ліцею Авангардівської селищної ради з заявою про усунення порушень її прав щодо отримання грошової компенсації за невикористану відпустку. (т. 1 а.с. 28-29)
33. Листом від 07.11.2023 року за вих. № 228, ЗЗСО «Хлібодарський ліцей» повідомило представнику позивачки, що розрахунок строку (тривалості) невикористаних останньою відпусток з 2018 року здійснений ЗЗСО «Хлібодарський ліцей» відповідно до відомостей Особової картки працівника, яка велась відповідно до наказу Державного комітету статистики України та Міністерства оборони України від 25.12.2009 року за № 495/656. Накази (копії) про надання ОСОБА_1 відпусток до 2017 року у розпорядженні ЗЗСО «Хлібодарський ліцей» відсутні. Бухгалтерсько-розрахункові документи, що підтверджують виплату коштів за надання щорічних основних та соціальних відпусток ОСОБА_1 з 1998 року по 2017 року у розпорядженні ЗЗСО «Хлібодарський ліцей» відсутні. (т. 1 а.с. 32-33)
34. 09.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася з зверненням на ім`я голови Авангардівської селищної ради щодо припинення порушення трудових прав. (т. 1 а.с. 34-36)
35. 19.12.2023 року Авангардівська селищна рада, щодо суті спору в даній справі, повідомила ОСОБА_1 , надання відпусток подовженої оплачуваної тривалості унормовано Порядком надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року № 346. Облік робочого часу, часу відпочинку працівників Хлібодарської ЗОШ в період 1998-2018 р.р. здійснювався Управлінням (Відділом) освіти Біляївської районної державної адміністрації шляхом ведення порічних карток-довідок на кожного працівника. В процесі передачі юридичної особи, Хлібодарської ЗОШ І-ІІІ степуня Біляївською райдержадміністрацією Одеської області, як засновником закладу освіти, Управлінням освіти Біляївської РДА як органом, що здійснював облік робочого часу та часу відпочинку працівників закладу освіти, ні до Авангардівської селищної ради, ні до Хлібодарської ЗОШ І-ІІІ ступеня документи обліку робочого часу та часу відпочинку (картки-довідки) не передавались. Також не передавалась узагальнена інформація про невикористані працівниками відпустки. (т. 1 а.с. 37-42)
36. Вищевказаним листом Авангардівська селищна рада, також повідомила позивачку, що влітку 1998 року, коли ОСОБА_1 реалізовувала своє право на відпочинок шляхом отримання щорічної основної відпустки (56 днів) та мала право отримати соціальну відпустку, як мати дітей 1995 та 1997 років народження, тривалість такої відпустки становила 5 днів. Такої ж тривалості мала соціальна відпустка і в 1999-2002 роках. Окрім того, влітку 2003 року, коли ОСОБА_1 реалізовувала своє право на відпочинок шляхом отримання щорічної основної відпустки (56 днів) та мала право отримати соціальну відпустку, як мати дітей 1995 та 1997 років народження, тривалість такої відпустки становила 7 днів. Такої ж тривалості мала соціальна відпустка і в 2004-2009 роках. Лише з 2010 року тривалість соціальної відпустки становила 10 календарних днів. Після 04.12.2012 року до 10.06.2022 року ОСОБА_1 була матір`ю лише 1-ї дитини віком до 15-ти років, а відтак з 05.12.2012 року вже не мала права на отримання соціальної відпустки, передбаченої ст. 19 ЗУ «Про відпустки».
37. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 1999 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 129-130)
38. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2000 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 131-132)
39. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2001 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 133-134)
40. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2002 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 135-136)
41. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2003 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 137-138)
42. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2004 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 139-140)
43. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2005 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 141-142)
44. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2006 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 143-144)
45. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2007 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 145-146)
46. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2008 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 149-150, 167-168)
47. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2009 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 147-148)
48. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2011 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 151-152)
49. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2012 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 153-154)
50. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2013 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 155-156)
51. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2014 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 157-158)
52. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2015 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 159-160)
53. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2016 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів+10 додаткової. (т. 1 а.с. 161-162)
54. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2017 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів+10 додаткової. (т. 1 а.с. 163-164)
55. Відповідно до копії картки-довідки форми № 417 2018 по ОКУД, ОСОБА_1 надано відпустку тривалістю 56 календарних днів. (т. 1 а.с. 165-166)
V. Оцінка Суду.
56. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
57. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
58. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
59. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
60. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
61. Згідно з положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» заклад загальної середньої освіти має право набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки, виступати стороною у судовому процесі, мати у власності кошти та інше майно відповідно до законодавства.
62. Частиною 1 ст. 46 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) встановлено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
63. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
64. Частиною 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
66. З врахуванням наведеного суд наголошує, що Заклад загальної середньої освіти «Хлібодарський ліцей» Авангардівської селищної ради є належним відповідачем у цій справі і тому, у разі задоволення позовних вимог позивачки, саме на нього буде покладений обов`язок виплатити позивачці грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної додаткової соціальної відпустки.
67. Нормами ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 року№ 504/96-ВР, у редакції, що діяла станом на червень-серпень 1998 року та станом на 1999-2002 роки, установлювалися такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст.ст. 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (ст. 16 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст. 18 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (ст. 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (ст.ст. 25, 26 цього Закону).
68. Згідно ст. 19 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР, у редакції, що діяли станом на червень-серпень 1998 року та станом на 2000-2002 роки, жінці, яка працює і має двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда, за її бажанням щорічно надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів без урахування вихідних.
69. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно відпусток» від 06.02.2003 року № 490-ІV, ст. 19 ЗУ «Про відпустки» викладена в новій редакції, якою тривалість соціальної відпустки установлена у 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 Кодексу законів про працю України ( 322-08 ). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 14 календарних днів.
70. Положення вказаної статті, в частині тривалості соціальної відпустки, діяли станом і на 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 роки.
71. Законом № 2128-IV (2128-15) від 22.10.2004 року, ст. 19 ЗУ «Про відпустки» викладено в новій редакції, а саме встановлено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП України (322-08). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 14 календарних днів.
72. Законами № 2128-IV (2128-15) від 22.10.2004 року, № 1343-VI (1343-17) від 19.05.2009 року, ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про відпустки» викладено в новій редакції, а саме закріплено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП України (322-08).
73. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про відпустки» (в редакції станом на 01.01.2010 року) за наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.
74. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка влаштувалася до Хлібодарської ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області 21.08.1997 року. З особової картки працівника вбачається, що на момент працевлаштування, у позивачки був син ОСОБА_5 , 1995 року народження. Таким чином, за період з 1997 року по 2010 рік (рік 15-ти річчя ОСОБА_5 ) позивачка мала право на щорічну додаткову оплачувану відпустку, як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, а саме: за період 1998 2002 роки тривалістю по 5 днів за кожен рік; за період 2003 2009 роки тривалістю по 7 днів за кожен рік.
75. Окрім того з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки народилася донька ОСОБА_3 .
76. Таким чином з 1997 року по 2012 рік, позивачка мала право на щорічну додаткову оплачувану відпустку, як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, а саме: з 2010 року по 2012 рік тривалістю по 10 днів за кожен рік.
77. Отже, в загальній кількості позивачка, як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, з 1997 року по 2012 рік мала право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 104 дні.
78. Разом з тим, відомості про батька в актовий запис про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою).
79. Термін «одинока матір» на законодавчому рівні не визначено, проте відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
80. З урахуванням ст. 19 ЗУ «Про відпустки», в редакції від 22.10.2004 року, позивачка, як одинока мати, з 2007 року по 2022 рік, мала право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю ідентичною тривалості щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років.
81. В той же час частинами 2 вказаної статті була встановлена максимальна тривалість вказаних відпусток, а саме за 2007-2009 роки 14 календарних днів, а за 2010-2012 роки 17 календарних днів.
82. Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивачка, в особі представника, просить здійснити розрахунок по 2017 рік.
83. Отже, в загальній кількості позивачка, як одинока мати, з 2007 року по 2017 рік мала право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 92 дні.
84. Загальна кількість днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки, на яку мала право позивачка, як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, та як мати яка самостійно виховує дітей, становить 196 календарних днів.
85. З копій карток-довідок, якими відділ освіти обліковував робочий час та час відпочинку працівників Хлібодарської ЗОШ І-ІІІ ступенів, судом встановлено, що ОСОБА_1 за 1999-2009 роки та за 2011-2015 роки була надана щорічна оплачувана відпустка тривалістю 56 календарних днів.
86. Нормами ст. 6 ЗУ «Про відпустки» закріплено, що керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку (346-97-п), затверджуваному Кабінетом Міністрів України.
87. Отже позивачкою у вказані роки була використана лише щорічна основна відпустка. Натомість з копій карток-довідок за 2016 та 2017 роки вбачається, що ОСОБА_1 було надано щорічну основну відпустку тривалістю 56 календарних днів та 10 днів додаткової, що відповідає відпустці як одинокій матері.
88. Суд дійшов висновку, що Заклад загальної середньої освіти «Хлібодарський ліцей» Авангардівської селищної ради порушив право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічних додаткових відпусток при звільненні, у зв`язку з чим це право підлягає судовому захисту.
89. Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
90. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
91. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
92. На підставі наведеного суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення з Закладу загальної середньої освіти «Хлібодарський ліцей» Авангардівської селищної ради на користь ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористані 176 днів щорічних додаткових відпусток, передбачених ст. 182-1 КЗпП України та ст. 19 ЗУ «Про відпустки» за період 1998-2017 роки.
93. З вказаних доказів, та, як визнається сторонами, вбачається, що розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 на посаді вчителя математики та фізики Хлібодарського ліцею на дату звільнення складав 710,81 гривень, який і повинен братись для обчислення суми грошової компенсації за невикористані дні щорічних додаткових відпусток. Позовні вимоги заявлені виходячи із вказаної суми середньоденного заробітку, а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, висновує, що розмір середньоденного заробітку для обчислення розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічних додаткових відпусток, відповідно до ст. 19 Закону № 504/96-ВР та ст. 182-1 КЗпП України становить 710,81 гривень.
94. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Чинним законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на додаткову соціальну відпустку. Якщо він з якихось причин не скористався своїм правом на неї за попередній рік чи за кілька років, то має право використати її, а в разі звільнення (незалежно від підстав) йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні цієї відпустки. Виплату грошової компенсації за таку відпустку передбачено виключно під час звільнення працівника.
95. Враховуючи наведене, розмір грошової компенсації за невикористані 176 календарних днів (196 днів мінус 20 днів) щорічних додаткових відпусток становить 125 102,56 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
96. Суд бере до уваги, що позивачкою визначено та заявлено до стягнення грошову компенсацію у розмірі 108680,00 грн. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог і не наділений повноваженнями виходити за їх межі, зокрема присуджувати більше, ніж просить позивач. Визначення предмета та розміру позову є процесуальним правом сторони, і суд не вправі підміняти волевиявлення позивача власною оцінкою навіть у разі встановлення більшого розміру належних до стягнення сум. З огляду на викладене, незважаючи на встановлений судом більший розмір грошової компенсації, задоволенню підлягають позовні вимоги саме у межах заявленої суми у розмірі 108680,00 грн.
97. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
98. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
99. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
100. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
101. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
102. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
103. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
104. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
105. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
106. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
107. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
108. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
109. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
111. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20).
112. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачці моральних страждань, їх характер, інтенсивність та причинний зв`язок із діями відповідача.
113. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, не містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
114. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
115. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
116. З урахуванням основних засад цивільного законодавства, з огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
117. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
118. Як вбачається з наданої копії квитанції ID: 1688-6215-1760-9391 від 12.01.2024 року, позивачка за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди сплатила судовий збір у розмірі 1586,80 гривень. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, судові витрати слід залишити за позивачем.
119. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
120. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 і 6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору з відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за дні невикористаної щорічної додаткової відпустки. Оскільки судом задоволено позовні вимоги на суму 108 680,00 грн, розмір судового збору відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закон України «Про судовий збір» становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що 1% ціни позову становить 1086,80 грн, що є меншим за мінімальний розмір судового збору, до сплати підлягає мінімальна сума - 1331,20 грн (3328,00 грн ? 0,4), яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 78,82,141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 289, 430 ЦПК України, суд, -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Закладу загальної середньої освіти «Хлібодарський ліцей» Авангардівської селищної ради,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області, про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
4. В інший частині позовні вимоги залишити без задоволення.
5.Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
8. Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
9. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
10. Повний текст рішення складено 31.03.2026 року.
Суддя О.П. Портна