ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2475/25 Номер провадження 22-ц/814/817/26Головуючий у 1-й інстанції Малюк М. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» міста Горішні Плавні на ухвалу Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року по справі за позовом Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» міста Горішні Плавні до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячої води в розмірі 52 733,77 грн, 3% річних в розмірі 946,09 грн, інфляційні втрати в сумі 4 271,66 грн, в загальному розмірі 57 951,52 грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог, зазначено, що позивачем надаються відповідачам послуги з постачання гарячої води, а також послуги з постачання теплової енергії. Ці послуги надаються на підставі індивідуальних договорів про надання відповідних послуг від 1.11.2021. У зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язань з оплати наданих послуг, виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року позовну заяву Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - повернуто позивачеві.

В обґрунтування ухвали судом першої інстанції зазначено , що у розумінні положень частини першої статті 188 ЦПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна. У зв`язку із чим , на думку суду , право вимоги до боржників відповідачів, виникло у позивача з різних правових підстав, різних договорів зокрема, індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 1.11.2021 та індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 1.11.2021, а відтак наявні підстави для повернення позову.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив позивач КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні». Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що Комунальне виробниче підприємство «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» надає послуги з гарячої води та теплопостачання на умовах, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуги з постачання гарячої води , затверджених Постановою КМУ № 1182 від 11.12.2019 року.

Постачання теплової енергії та гарячої води є єдиним виробничим процесом, який забезпечує споживачів теплом для потреб опалення та для потреб централізованого гарячого водопостачання.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» «теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу». Для отримання теплової енергії підприємство використовує природний газ та біопаливо, яке спалюється на єдиних об`єктах та розподіляється єдиною системою теплопостачання міста для споживачів і технічно розподілити подачу теплової енергії та гарячої води неможливо.

У зв`язку із вказаним скаржник просить скасувати ухвалу Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Навіть у випадку, коли позивач правомірно об`єднав вимоги, пов`язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Під вимогою слід розуміти матеріально-правову вимогу позову, яка складає його предмет.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, допускається можливість об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача.

Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі № 911/414/18, постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №914/2191/18.

За змістом ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, правила об`єднання позовних вимог не дотримано, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги: 1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); 2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, проте на них поширюється дія заборон, прямо визначених у частинах 4, 5 цієї статті.

Саме встановлення судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на положення п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Водночас, аналіз змісту п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України у системному зв`язку з положеннями ст. 188 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд, з метою виконання завдання цивільного судочинства, може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч. 6 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо.

Отже, суд з урахуванням конкретних обставин має право застосувати положення ч. 6 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку порушення цих правил.

Однак вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією суду, яку він застосовує (або не застосовує) за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.

Проте, у будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та на них не поширюється дія заборон, визначених у частинах 4, 5 ст.188 Цивільного процесуального кодексу України, суд не має підстав для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявляє позивач клопотання про об`єднання позовних вимог.

У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №908/420/20; подібні висновки містить іпостанова Верховного Суду від 23.10.2019 року справі № 902/434/19.

З поданої позивачем КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» позовної заяви вбачається, що її предметом є стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячої води та штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), а підставами - порушення відповідачами, як користувачами послуг , умов договорів про надання комунальних послуг, укладених між ними та позивачем у 2021 році.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву позивачу, виходив з того, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог суперечитиме приписам ст. 188 ЦПК України і значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, так як подані в обґрунтування позовних вимог докази, в тому числі ті, на які посилається в позовній заяві позивач, є окремими по договорам, кожен із яких, незважаючи на однаковий суб`єктний склад та правову природу, породжує різні взаємні права та обов`язки, які хоч і є подібними, але стосуються окремих предметів, врегульованих сторонами окремими договорами.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, оскільки заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги та штрафних санкцій є однорідними, зважаючи на те, що виникли з одних і тих самих або з аналогічних підстав - підстав порушення відповідачами умов індивідуальних договорів в частині оплатності, і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів позивача - стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Посилання суду на те, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог суперечитиме приписам ст. 188 ЦПК України і значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, ґрунтується на припущеннях, оскільки спірні правовідносини, які підлягають встановленню судом, права та обов`язки сторін, обсяг яких підлягає визначенню у судовому порядку, виникли на підставі аналогічних за змістом укладених між сторонами договорів про надання комунальних послуг, які є однотипними за своїм змістом та умовами, за виключенням характеристик самої послуги.

При цьому, колегія суддів зауважує, що, всупереч висновків місцевого суду, об`єднання позивачем його позовних вимог у одній позовній заяві дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права позивача, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2020 року у справі №922/1359/19.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвалу Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року постановлено з порушенням норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» міста Горішні Плавні задовольнити.

Ухвалу Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов