УХВАЛА

31 березня 2026 року

м. Київ

справа № 642/212/25

провадження № 61-3741ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 березня 2026 року у справі за позовом Товариства

з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Холодногірський районний суд м. Харкова рішенням від 11 серпня 2025 року,

яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27 січня

2026 року, позов ТОВ «Бізнес Позика» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість

за договором № 498793-КС-001 від 13 травня 2024 року у розмірі 180 395,38 грн.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Верховний Суд ухвалою від 17 лютого 2026 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року у цій справі (провадження № 61-1364ск26).

18 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 серпня

2025 року.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 16 березня 2026 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2025 року відмовив

на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

21 березня 2026 року ОСОБА_1. через підсистему «Електронний суд» надіслала

до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду

від 16 березня 2026 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку

про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлено зміст, форму, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Право на апеляційний перегляд справи, яке гарантовано Конституцією України, реалізується у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд

не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує,

що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі

№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Стаття 358 ЦПК України визначає випадки, за наявності яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо

є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення

або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Оскільки рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 серпня

2025 рокувже оскаржувалося до суду апеляційної інстанції й за результатом розгляду 27 січня 2026 року була ухвалена постанова про залишення апеляційної скарги без задоволення, правові підстави для повторного перегляду поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги на це саме судове рішення відсутні.

Верховний Суд наголошує, що положення пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України регламентує однозначно, що суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо уже є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи це саме судове рішення без задоволення, незалежно від наявності будь-яких обставин.

Враховуючи викладене, висновки апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України відповідають нормам процесуального права.

Так само, відсутні підстави для оцінки апеляційним судом нових обставин, за умови прийнятності та обґрунтованості яких суд апеляційної інстанції може відкрити апеляційне провадження у справі.

Верховний Суд також зазначає, що викладені в апеляційній скарзі інші доводи

не є підставою для повторного розгляду апеляційної скарги, оскільки не змінюють призначення імперативної норми процесуального права (пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали

(крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання

та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров