ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1770/23

Провадження № 22-ц/820/280/26

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., П`єнти І.В..,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/1770/23 за апеляційними скарги Фермерського господарства «Горобина» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2023 року та додаткове рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року в частині заявлених вимог про витребування земельної ділянки, пред`явленої до ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат за цією позовною вимогою у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Горобина» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фермерське господарство «Андріївське плюс», про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ФГ «Горобина» звернулося в суд із позовом, в якому просило витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь ФГ «Горобина» шляхом вилучення та передачі земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:002:0005, :05:002:0007, :05:002:0006, :05:002:0008, :05:002:0009.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що рішенням Старокостянтинівської районної ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області від 20 жовтня 1998 року № 13 ОСОБА_7 надано в постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 45,0 га на території Іршиківської сільської ради колишнього Старокостянтинівського району, на даний час - Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ХМ №077 від 17 травня 1999 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею №79.

08 вересня 1999 року ОСОБА_7 зареєстровано фермерське господарство «Горобина».

В подальшому частину земельної ділянки, яка надана фермерському господарству, а саме, площею 26,894 га передано у приватну власність членам ФГ «Горобина», що підтверджується розпорядженням Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 грудня 2005 року №367/2005-р.

Земельна ділянка, яка залишилась в користуванні ФГ «Горобина» становить 18,1060 га що підтверджується довідкою від 28 січня 2014 року №182 з державної статистичної звітності про наявність земель станом на 01.01.2014 Управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі.

23 березня 2023 року ФГ «Горобина» звернулось до приватного підприємства «Земельно-юридичний центр», з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 33,7000 га в частині 18,1060 га.

При розробці технічної документації, відповідно до даних з Державного земельного кадастру встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:002:0005, :05:002:0007, :05:002:0006, :05:002:0008, :05:002:0009 повністю накладаються на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 згідно з Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ №077 від 17.05.1999 року, загальна площа накладки становить: 10,0000 га, що підтверджується листом ПП «Земельно-юридичного центру» від 04.04.2023р. №23/36 з додатками та технічною документацією.

На підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:002:0005, :05:002:0007, :05:002:0006, :05:002:0008, :05:002:0009 передані у приватну власність відповідачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

На думку позивача, Головним Управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області було безпідставно позбавлено ФГ «Горобина» права постійного користування земельною ділянкою яка належить господарству на підставі Державного акта про право постійного користування землею серії ХМ № 077 від 17.05.1999 року, шляхом поділу земельної ділянки з подальшою передачею у приватну власність відповідачам по 2,0000 га, які після оформлення права власності передали їх у оренду фермерському господарству «АНДРІЇВСЬКЕ ПЛЮС». Із урахуванням викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2023 року в задоволенні позову ФГ «Горобина» відмовлено.

Додатковим рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року стягнуто з ФГ «Горобина» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15000 грн.

В апеляційних скаргах ФГ «Горобина», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначено, що в порушення ст.ст. 263-265 ЦПК України судом не наведено підстав неврахування доказів наданих позивачем, які підтверджують накладення земельних ділянок належних відповідачам на земельну ділянку надану в постійне користування позивачу, зокрема лист сертифікованого інженера-землевпорядника №23/36 від 04.04.2023, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства виготовленої на замовлення ФГ «Горобина» з ПП «Земельно-юридичний центр». Судом першої інстанції порушено процесуальні права позивача, не забезпечено повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, не надано часу для ознайомлення із письмовими поясненнями поданими у судовому засіданні представником відповідача Лянскорунського М.В., безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про виклик в судове засідання спеціаліста. Апелянт зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не вказано вичерпного переліку доказів, які можуть підтверджувати накладення земельних ділянок, а тому вважає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та висновок спеціаліста від 04.04.2023 №23/36 доводить факт накладення земельних ділянок належних відповідачам на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 належної ФГ «Горобина» згідно Державного акта на право постійного користування землею серія ХМ №077 від 17.05.1999, загальна площа накладки становить 10,0000 га.

Також в обґрунтування вимог щодо скасування додаткового рішення від 30.11.2023 року, апелянт зазначає, що судом не враховано пояснення позивача щодо безпідставності поданого клопотання та не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи. Копію договору про надання правничої допомоги не було надано позивачу, а до матеріалів справи не було надано детального опису робіт наданих адвокатом клієнту та не надано доказів оприбуткування отриманих коштів, що свідчить про відсутність належних доказів оплати відповідачем послуг з надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Козак І.О. вважає, що апелянтом під час розгляду справ в суді першої інстанції не доведено, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка перебувала у власності ФГ «Горобина», у зв`язку з чим у задоволенні позову про витребування земельної ділянки суд першої інстанції відмовив законно та обґрунтовано. Просить залишити рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 та додаткове рішення суду від 30.11.2023 без змін, а також стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 3000 грн. пов`язаних із наданням йому правничої допомоги.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року апеляційні скарги ФГ «Горобина» задоволено, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ФГ «Горобина» шляхом вилучення та передання земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0005, :05:002:0006, :05:002:0007, :05:002:0008, :05:002:0009.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ФГ «Горобина» судовий збір у розмірі по 1 153,30 грн з кожного.

Компенсовано ФГ «Горобина» за рахунок держави судовий збір у розмірі 1 153,30 грн.

Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2025 року, касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про витребування земельної ділянки, пред`явленої до ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат за цією позовною вимогою скасовано, справу в цих частинах направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року залишено без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівської районної ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області від 20 жовтня 1998 року № 13 ОСОБА_7 надано в постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 45,00 га, на території Іршиківської сільської ради колишнього Старокостянтинівського району, на цей час Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею від 17 травня 1999 року серії ХМ, № 077, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 79.

08 вересня 1999 року ОСОБА_7 зареєстрував ФГ «Горобина», місцезнаходження якого у селі Іршики Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії А00, № 218441.

Частину земельної ділянки, площею 26,8940 га, передано у приватну власність членам ФГ «Горобина», що підтверджується розпорядженням Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 грудня 2005 року № 367/2005-р.

Площа земельної ділянки, яка залишилася на праві постійного користування за ФГ «Горобина», становить 18,1060 га, що підтверджується довідкою Управління Держземагентства у Старокостянтинівському районі від 28 січня 2014 року № 182 з державної статистичної звітності про наявність земель станом на 01 січня 2014 року.

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17 березня 2020 року № 22-4249-СГ земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0005, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Іршиківського старостинського округу Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області) передано у приватну власність ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17 березня 2020 року № 22-4248-СГ земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0006, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Іршиківського старостинського округу Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області) передано у приватну власність ОСОБА_3 .

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17 березня 2020 року № 22-4252-СГ земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0007, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Іршиківського старостинського округу Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області) передано у приватну власність ОСОБА_4 .

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06 лютого 2020 року № 22-2086-СГ земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0008, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Іршиківського старостинського округу Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області) передано у приватну власність ОСОБА_6 .

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17 березня 2020 року № 22-4251-СГ земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0009, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Іршиківського старостинського округу Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області (колишньої Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області) передано у приватну власність ОСОБА_1

03 березня 2023 року директор ФГ «Горобина» звернувся до ПП «Земельно-юридичний центр» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для внесення відомостей до автоматизованої системи ведення, що належить ФГ «Горобина» на земельну ділянку № НОМЕР_1 .

Під час розроблення технічної документації директор ПП «Земельно-юридичний центр» А. Кулаківська листом від 04 квітня 2023 року № 23/36 повідомила ФГ «Горобина», що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0005, :05:002:0006, :05:002:0007, :05:002:0008, :05:002:0009 повністю накладаються на частину земельної ділянки № 1, загальна площа накладення становить 10,00 га, на підтвердження чого виготовлено збірний кадастровий план земельної ділянки із зображенням накладення земельних ділянок.

Водночас за змістом технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства, виготовленої ПП «Земельно-юридичний центр» на замовлення ФГ «Горобина», збірного кадастрового плану, долученого до даного листа, вбачається неповне, а часткове накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку позивача

При цьому відповідно до схеми накладення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0009 на земельну ділянку № 1. Площею 33,7 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ № 077 від 17.05.1999 року, що перебуває у користування позивача, площа накладення складає 1,1287 га в межах поворотних точок з координатами: точка №1 (х - 5 517 970,5900 у - 2 365 393,3670), точка № 2 (х - 5 517 999,6450 у - 2 365 404,3210), точка № 3 (х 5 518 067,3820 у 2 365 429,8590), точка № 4 (х 5 518 071,5340 у 2 365 612,4630), точка № 5 (х 5 518 048,6350 у 2 365 612,4740), точка № 6 (х 5 517 971,3560 у 2 365 395,9330).

Згідно із частиною першою статті 51 Земельного кодексу України (далі у редакції, чинній на час створення ФГ «Горобина») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до статті 7 ЗК України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції, чинній на час створення ФГ «Горобина») після одержання державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (провадження № 14-385цс19).

У пункті 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, який діяв із 01 січня 2002 року (час набрання чинності ЗК України) до 22 вересня 2005 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Водночас Конституційний Суд України в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Тому громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали в постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 дійшла висновку про те, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18).

У статті 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Судом встановлено, що з наданих ФГ «Горобина» у постійне користування 45,00 га землі, право на які підтверджено Державним актом від 17 травня 1999 року серії ХМ № 077, на час передання спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у постійному користуванні фермерського господарства залишилось 18,1060 га, що підтверджено інформацією Управління Держземагентства у Старокостянтинівському районі.

Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за постійним користувачем до приведення прав і обов`язків щодо такої ділянки у відповідність з вимогами чинного законодавства (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 663/1738/16-ц).

У пункті 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Зменшення первинно наданої площі земельної ділянки з підстав, передбачених законом (за рахунок приватизації частини земельного масиву членами фермерського господарства), відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20 липня 2023 року у справі № 120/2058/19, від 17 жовтня 2024 року у справі № 300/1691/21.

Матеріали справи не містять доказів того, що право постійного користування ФГ «Горобина» земельною ділянкою, площею 18,1060 га, припинилось з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, як і доказів того, що ФГ «Горобина» добровільно відмовилося від вказаної земельної ділянки, що залишилась у його постійному користуванні, або фермерське господарство було ліквідоване без правонаступництва.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області протиправно позбавило ФГ «Горобина» права постійного користування вказаною земельною ділянкою, оскільки правові підстави для припинення такого права з вилученням земельної ділянки, її незаконного поділу на окремі земельні ділянки та передання у власність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були відсутні.

Вказані обставини встановлені постановами Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2024 року та Верховного Суду 12 листопада 2025 року в даній цивільній справі.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц, провадження № 14-552цс18, зазначено, що для висновку про порушене право особи мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа його земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду підтверджено також у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2022 року у справі № 619/2766/19, від 17 вересня 2024 року у справі № 686/27476/21 та інших.

Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог було надано до суду збірний кадастровий план, технічну документацією із землеустрою, Схему накладення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0009 на земельну ділянку № 1. Площею 33,7 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ № 077 від 17.05.1999 року, виготовлені працівниками ПП «Земельно-юридичний центр», які є спеціалістами у сфері земельних правовідносин, зокрема з виконання топографо-геодезичних та землевпорядних робіт, які містить у додатках каталоги поворотних точок земельної ділянки позивача, які співвідносяться з каталогом поворотних точок земельних ділянок відповідачів, а тому належними та допустимими доказами позовних вимог позивача.

З огляду на те, що позивач надав належні, допустимі та достатні докази, сформовані спеціалістами, а відповідач ОСОБА_1 не спростував обставин, підтверджених цими доказами, не надав доказів того, що його земельна ділянка не накладається на земельну ділянку позивача, не подав до суду висновку земельно-технічної експертизи та не заявляв клопотань про призначення такої експертизи, колегія суддів вважає доведеним факт часткового накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ФГ «Горобина».

При цьому колегія суддів зауважує, що захист права постійного землекористувача шляхом витребування у кінцевого володільця земельної ділянки є належним способом захисту його прав.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, постановах Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі № 686/11964/18, від 01 липня 2025 року у справі № 906/3/24.

Щодо меж втручання у права заявників на майно, то колегія суддів наголошує на тому, що ЦК України за загальним правилом захищає права винятково добросовісного набувача й лише у разі набуття майна за відплатним договором, а не у випадках його набуття за безоплатним договором, що кореспондується з приписами частини третьої статті 388 ЦК України, за змістом якої, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 924/971/23 (провадження № 12-25гс24).

Ураховуючи безоплатний характер набуття заявниками земельних ділянок, встановлені апеляційним судом фактичні обставини, висловлену представником ОСОБА_1 у судовому засіданні згоду про обізнаність відповідачів, що земельні ділянки виділялися їм за рахунок земель, які перебували у постійному користуванні ФГ «Горобина», апеляційний суд вважає, що втручання у право власності ОСОБА_1 не становитиме для нього надмірного тягаря й відповідатиме сталій практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, підлягає урахуванню також легітимна мета втручання у право заявників на майно, яка визначається статутною метою діяльності фермерського господарства, що спрямована на використання спірних земельних ділянок для вирощення/виготовлення сільськогосподарської продукції з метою реалізації невизначеному колу осіб, що відповідає суспільним інтересам, на противагу тому, що заявники ці земельні ділянки за цільовим призначенням не використовують для задоволення особистих потреб, передавши їх в оренду ФГ «Андріївське плюс».

Однак при цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 виснувала про ефективність витребування як способу захисту прав особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, у разі її накладення на земельну ділянку позивача, але таке витребування можливе лише у межах тієї частини земельної ділянки, що накладається на її земельну ділянку.

Правовідносини у справі, що переглядається, та у справі № 446/478/19 є подібними, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 вирішувала питання щодо витребування земельної ділянки, яка частково накладається на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні позивача.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність відповідача якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Віндикаційний позов дає змогу більшою мірою вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19).

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Водночас земельна ділянка, у частині якої наявні підстави для витребування, має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.

Вирішуючи питання про витребування частини земельної ділянки, що накладається, суд має враховувати, що виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта чи спеціаліста.

Як вказано вище відповідно до схеми накладення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0009 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 33,7 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ № 077 від 17.05.1999 року, що перебуває у користування позивача, площа накладення складає 1,1287 га в межах поворотних точок з координатами: точка №1 (х - 5 517 970,5900 у - 2 365 393,3670), точка № 2 (х - 5 517 999,6450 у - 2 365 404,3210), точка № 3 (х 5 518 067,3820 у 2 365 429,8590), точка № 4 (х 5 518 071,5340 у 2 365 612,4630), точка № 5 (х 5 518 048,6350 у 2 365 612,4740), точка № 6 (х 5 517 971,3560 у 2 365 395,9330).

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ФГ «Горобина» до ОСОБА_1 про витребовування земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0009 є помилковим, у зв`язку рішення суду в цій частині слід скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, а саме витребовування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Горобина» шляхом вилучення та передачі земельної ділянки, площею 1,1287 г, яка накладається на земельну ділянку №1 згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХМ №077 від 17.05.1999 року, в наступних промірах: точка №1 (х - 5 517 970,5900 у - 2 365 393,3670), точка № 2 (х - 5 517 999,6450 у - 2 365 404,3210), точка № 3 (х 5 518 067,3820 у 2 365 429,8590), точка № 4 (х 5 518 071,5340 у 2 365 612,4630), точка № 5 (х 5 518 048,6350 у 2 365 612,4740), точка № 6 (х 5 517 971,3560 у 2 365 395,9330), яка входить до складу з кадастровим номером :05:002:0006.

Оскільки апеляційним судом скасовано основне рішення, тому скасуванню підлягає і додаткове рішення суду про стягнення витрат на правову допомогу

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до норм ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ст. ст. 139, 140 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.Особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

28 січня 2026 року представник ФГ «Горобина» подав суду заяву про стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу при повторному розгляду його апеляційної скарги після скасування в касаційному порядку попереднього рішення апеляційного суду в сумі 15000 грн. та витрат на оплату послуг спеціаліста ПП «Земельно-юридичний центр» з виготовлення письмового доказу - Схеми накладення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0009 на земельну ділянку № 1, площею 33,7 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ № 077 від 17.05.1999 року, що перебуває у користування позивача, в сумі 3000 грн.

В підтвердження своїх вимог суду надано Додаток № 4 до Договору про надання правничої допомоги від 01/23цс від 05 січня 2023 року, за яким Адвокатське бюро «Миїхайло Вонсович» надає позивачу правову допомогу при потворному апеляційному розгляді даної справи в апеляційному суді і вартість даної послуги складає фіксовану суму 15000 грн. та квитанцію на оплату послуг спеціалістів ПП «Земельно-юридичний центр» в сумі 3000 грн.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що на підставі відповідного Договору про надання правничої допомоги від 01/23цс від 05 січня 2023 року та ордеру представництво інтересів позивача при розгляді даної цивільної справи в суді апеляційної інстанції та надання позивачу правничої допомоги здійснює Адвокатське бюро «Михайло Вонсович».

Згідно ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про витребовування в останнього на користь позивача земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0009, площею 2 га.

Позов задоволено частково, підлягає витребовуванню земельна ділянка, площею 1,1287 га., тобто позов до ОСОБА_1 підлягає задоволенню на 56,44% (11287 кв.м./20000 кв.м.х100)

Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача вказав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в даній справі при повторному апеляційному перегляду апеляційної скарги позивача є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), взгалі просив відмовити в задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу..

З матеріалів справи вбачається, що при повторному апеляційному перегляду апеляційної скарги позивача його представник подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, в тому числі схеми накладення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0009 на земельну ділянку № 1. Площею 33,7 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ № 077 від 17.05.1999 року, що перебуває у користування позивача, та прийняв участь в одному судовому засіданні апеляційного суду протягом 20 хвилин, де надав пояснення по суті апеляційної скарги.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, врахувавши складність справи вже після скасування Верховним Судом попереднього судового рішення в частині, суть спору, ціну позову, характер послуг, тривалості часу на участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, зміст клопотання, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції при повторному апеляційному перегляду апеляційної скарги позивача є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ФГ «Горобина» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу під час повторного розгляду апеляційної скарги в даній справі в сумі 2822грн (5000х56,44%) та витрати на висновок спеціаліста 1692.9 грн. (3000х56,44%).

ОСОБА_2 - особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 1153,30 грн. слід компенсувати Фермерському господарству «Горобина» за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Фермерського господарства «Горобина» задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ФГ «Горобина» до ОСОБА_2 та додаткове рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Фермерського господарства «Горобина» задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 шляхом вилучення та передачі на користь Фермерського господарства «Горобина» земельної ділянки, площею 1,1287 г, яка накладається на земельну ділянку №1 згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХМ №077 від 17.05.1999 року, в наступних промірах: точка №1 (х - 5 517 970,5900 у - 2 365 393,3670), точка № 2 (х - 5 517 999,6450 у - 2 365 404,3210), точка № 3 (х 5 518 067,3820 у 2 365 429,8590), точка № 4 (х 5 518 071,5340 у 2 365 612,4630), точка № 5 (х 5 518 048,6350 у 2 365 612,4740), точка № 6 (х 5 517 971,3560 у 2 365 395,9330), яка входить до складу з кадастровим номером :05:002:0009.

В решті позовних вимог Фермерського господарства «Горобина» до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства «Горобина» судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі в сумі 2822 грн та витрати на висновок спеціаліста в сумі 1692,9 грн.

Компенсувати Фермерському господарству «Горобина» за рахунок держави судовий збір в розмірі 1153,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта