Справа № 163/1125/23
Провадження № 6/163/2/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

за участі секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області заяву ОСОБА_1 про визначення порядку виконання рішення суду в цивільній справі № 163/1125/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Любомльської міської ради, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною,

в с т а н о в и в :

У заяві ОСОБА_1 просить визначити порядок виконання рішення Любомльського районного суду Волинської області від 24 січня 2024 року в цивільній справі № 163/1125/23, яким йому визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначену заяву заявник обґрунтував тим, що з грудня 2025 року мати дитини ОСОБА_2 не дозволяє йому відвідувати дитину у визначений судом час, не повідомляє про місце, у якому він може бачити дитину, на дзвінки не відповідає. Тому вважає, що рішення суду не може бути виконане, що безпосередньо порушує його права на судовий захист.

У заяві, поданій на виконання ухвали суду від 13.02.2026 про залишення первинно поданої заяви без руху, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Кривошей А.М. зазначив, що неможливість виконання рішення суду пов`язана не із залученням до його виконання підрозділу ДВС, а з різним місцем перебування/проживання заявника та ОСОБА_2 з дитиною. Бабуся дитини проживає в місті Любомль, а дитина з матір`ю переважно проживають у місті Луцьку. У зв`язку із цим, при буквальному дотриманні рішення суду спілкування батька з дитиною у відведені години в середу відбуватиметься в м.Луцьку, де ОСОБА_1 не має можливості забезпечити домашню обстановку звичайну для дитини, спілкування з його рідними. Вважає, що перевезення з м.Луцька до м.Любомля потенційно наражатиме дитину на небезпеку по автодорозі і час спілкування під час руху не буде мати значення для батька з сином, так як водій не може дозволити собі відволікатися від управління транспортним засобом. Указані обставини не може врегулювати ДВС.

За викладених обставин просить визначити порядок виконання рішення суду, а саме участь батька вихованні та спілкуванні із сином у визначені судом дні визначити шляхом отримання дитини від матері в місті Любомлі. У встановлений судом день і час передавати дитину в місті Любомль Ковельського району Волинської області в місці реєстрації дитини або її близьких родичів чи в обумовленому сторонами місці. Повідомляти батька про зміну фактичного місця реєстрації та проживання дитини.

Заінтересована особа ОСОБА_2 подала заперечення на заяву ОСОБА_1 , у якому вказала, що з листопада 2025 року разом з дитиною проживає в м.Луцьку, де вона працевлаштована, а дитина відвідує заклад дошкільної освіти, про що заявнику достеменно відомо. Своєю заявою ОСОБА_1 намагається лише перекласти на неї обов`язок з транспортування дитини між містами, що змушує дитину проводити чотири години в дорозі. Такий порядок виснажує дитину, порушує режим харчування та відпочинку і є неприпустимим для п`ятирічної дитини та суперечить принципу врахування найкращих інтересів дитини. Будь-яка зміна порядку виконання рішення суду має полегшувати життя дитини, а не перетворювати зустрічі батька з дитиною на фізичне катування дорогою. Вважає відсутніми підстави для застосування положень ст.435 ЦПК України, оскільки дана норма дозволяє змінювати порядок виконання судового рішення лише при наявності непереборних обставин. Жодних доказів того, що заявник не може забрати дитину в м.Луцьку, де є усі умови для передачі, не надано. Заявлені заявником вимоги вважає формою психологічного та економічного тиску на неї через використання дитини як інструменту.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Представник заявника адвокат Кривошей А.М. в канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном і не встигає прибути до суду.

Зазначена заява задоволенню не підлягає, оскільки з цієї підстави уже мало місце відкладення судового засідання, а підстав неможливості участі у розгляді справи власне самого представника заявника у заяві не наведено.

Участь заінтересованої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції з технічних причин забезпечити не вдалося можливим. Відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.

Від Любомльської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ради.

За змістом ч.2 ст.435 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви по суті.

Аналізом доказів по справі суд встановив таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Любомльської міської ради від 25 квітня 2023 року № 86, прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , визначено спосіб та порядок участі батька у вихованні та побачень з дитиною.

Не погоджуючись із цим рішенням, мати дитини ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 24 січня 2024 року в справі № 163/1125/23, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Батькові дитини ОСОБА_1 встановлено наступний порядок його участі у вихованні та спілкуванні із сином Платоном:

- систематичні побачення та спілкування із сином у будні дні: щосереди з 17:00 годину по 20:00 годину. У встановлений час батько має право забирати дитину із дитячого садка (дошкільного навчального закладу) і віддавати дитину будь-кому з членів родини, з ким дитина проживає разом з матір`ю;

- систематичні побачення та спілкування з сином у вихідні дні: кожну першу, третю суботу та кожну другу і четверту неділю місяця з 11:00 год до 19:00 год за попередньою домовленістю з матір`ю, враховуючи стан здоров`я дитини. У встановлений час батько має право забирати і віддавати дитину, в будь-кого/будь-кому з членів родини, з ким дитина проживає разом з матір`ю;

- у дні народження дитини, батька та близьких членів його родини дозволити зустрічі із сином з 14:00 по 20:00 годину або в інший час попередньо погоджений між батьками.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні із сином та завчасно попереджати його про можливість та причини змін у визначеному порядку побачень.

Враховуючи характер спірних правовідносин, у яких дитина проживає разом з матір`ю, та положення ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, ст.641 Закону України «Про виконавче провадження», у даному випадку через нетиповість ситуації, яка зумовлена виникненням спору виключно з мотивів непогодження матері дитини із прийнятим органом опіки та піклуванням рішенням, на стадії виконання судового рішення позивач ОСОБА_2 має статус боржника (як мати, з якою проживає дитина, та потенційно може перешкоджати побаченням батька з дитино, який проживає окремо), а відповідач ОСОБА_1 стягувача.

05.06.2024 за заявою ОСОБА_1 суд видав виконавчий лист про визначений йому рішенням суду спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Постановою старшого державного виконавця Любомльського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Склянчука М.В. від 06.06.2024 за указаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 75232969.

21.06.2024 цим же старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). У постанові зазначено, що 19.06.2024 було здійснено вихід за місцем проживання боржника ОСОБА_4 для встановлення факту виконання рішення суду, а саме зобов`язати останню не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_3 . Боржник не заперечувала і не чинила опір чи перешкод в побаченні сина з батьком (стягувачем) в установлений час рішенням суду.

28.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до Любомльського відділу ДВС із заявою про вчинення виконавчих дій, мотивовану систематичними перешкодами зі сторони ОСОБА_2 у виконанні рішення суду, а саме не допускає до дитини та не забезпечує зустрічей у визначений судом час.

Постановою старшого державного виконавця від 28.10.2025 відновлено виконавче провадження. Також зазначено, що стягував, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання.

20.11.2025 ОСОБА_2 подала Любомльському відділу ДВС заяву, у якій повідомила, що з 23.11.2025 разом із сином Платоном буде проживати в АДРЕСА_1 , та надала свої засоби мобільного зв`язку.

29.11.2025 старший державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.13 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону).

Із приєднаних ОСОБА_2 до письмового заперечення документів (довідок від 03.03.2026 №09 та від 04.03.2026 №33, декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, договору суборенди житлового приміщення від 1.11.2025) встановлено, що ОСОБА_2 разом із сином проживають по АДРЕСА_1 , працює торгівельним представником АТ «Галичфарм» на умовах повного робочого дня з понеділка по п`ятницю (графік роботи з 09:00 год до 18:00 год), син ОСОБА_5 з листопада 2025 року є вихованцем середньої групи №4 закладу дошкульної освіти №9 м.Луцька, декларація на надання дитині первинної медичної допомоги укладена із лікарем-педіатром КП «Луцька міська дитяча лікарня».

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України).

Аналогічні за змістом положення містяться у статті 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Зміна способу та порядку виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто, судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Під час розгляду заяв про встановлення або зміну способу й порядку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому суд не може змінити зміст рішення або його суть.

Аналізом досліджених по справі доказів встановлено, що фактичною підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою слугувала зміна фактичного місця проживання ОСОБА_2 та дитини з міста Любомль на місто Луцьк. Сам заявник продовжує проживати у місті Любомль.

Відповідно до ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частина 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про … зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження.

Із матеріалів справи не встановлено недобросовісності боржника ОСОБА_2 при виконанні судового рішення про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Про зміну свого та дитини місця проживання ОСОБА_2 повідомила державного виконавця у встановленому порядку, тим самим виконала вимоги ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

У рішенні суду від 24 січня 2024 року в справі № 163/1125/23 дійсно не визначено місце передачі дитини від матері до батька.

Відповідно до пункту 5 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, (далі - Інструкція) якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21 зробив правовий висновок про те, що специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем під час виконання рішення суду.

Згідно із абзацом 3 пункту 7 розділу ІХ Інструкції у разі якщо рішення неможливо виконати у зв`язку з виїздом за межі України боржника та/або дитини, стягувача, державний виконавець письмово роз`яснює сторонам право звернутися до суду із заявою про відстрочку виконання рішення, про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України (ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом пунктів 6 та 7 розділу V Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

Отже, аналіз наведених норм свідчить, що законодавець пов`язує встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення із неможливістю виконання рішення у зв`язку з виїздом боржника та/або дитини за межі України.

Таких обставини по справі немає.

Водночас, зміна місця проживання боржника в межах території України є підставою для передачі відкритого виконавчого провадження до іншого органу ДВС, компетенція якого поширюється на нове місце проживання боржника.

Не зазначення у рішенні суду місця побачення батька з дитиною або передачі дитини від матері до батька не є підставою для встановлення або зміни способу і порядку виконання рішення у відповідності до ст.435 ЦПК України, оскільки дане питання унормоване вище вказаною Інструкцією (пункт 5 розділ ІХ).

У зв`язку із цим, посилання сторони заявника на те, що указані ним у заяві обставини, які виключно пов`язані зі зміною місця проживання боржника з дитиною, не може врегулювати орган ДВС є безпідставними.

Крім цього, зміна місця проживання боржника в межах території України не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або роблять його неможливим в розумінні ч.3 ст.435 ЦПК України.

По справі встановлено, що відновлене старшим державним виконавцем виконавче провадження закрите постановою від 29.11.2025 у зв`язку з непред`явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Відповідно до пункту 11 Інструкції якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження.

Постанова про відновлення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадженням та до суду, який видав виконавчий документ.

Після пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.

У наданій Любомльським відділом ДВС копії матеріалів виконавчого провадження №75232969 відсутні відомості про те, кому саме стягувачу чи суду був повернутий виконавчий лист згідно із постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.06.2024.

З матеріалів цивільної справи №163/1125/23 встановлено відсутність даного виконавчого листа. До суду 18.02.2026 надійшла лише постанова старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2025.

Заявник як стягував у поданій заяві про повернення чи неповернення йому виконавчого листа нічого не зазначає.

У випадку втрати виконавчого документа стягувач вправі звернутися до суду із заявою про видачу його дубліката.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування передбачених ст.435 ЦПК України обставин, з якими закон пов`язує встановлення порядку виконання судового рішення, тому подана ним заява задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, життєвими обставинами кожної сторони, які є досить мінливими та непростими, а тому остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

У рішенні від 24 січня 2024 року суд роз`яснював, що жодна із сторін не позбавлена в майбутньому можливості за наявності обґрунтованих підстав звернутися до суду з позовом про зміну визначеного способу участі у вихованні дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Керуючись ст.ст.257, 260, 435 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визначення порядку виконання рішення суду в цивільній справі № 163/1125/23 відмовити.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь