Провадження № 2/643/1376/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31.03.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Замікули Б.С.,

за участю секретаря судового засідання - Каратаєвої Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК Єврокредит», в інтересах якого діє адвокат Журавльов С.Г., звернулось до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №TDB.2019.0991.2097 від 11.11.2019 в розмірі 37701,12 грн, що складається: 9746,78 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 27954,34 грн - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена).

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 11200 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 11.11.2019 між АТ «Мегабанк» та відповідачем було укладено договір №TDB.2019.0991.2097 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії.

На підставі укладеного договору банк, серед іншого, відкрив відповідачу картковий рахунок у гривні та надав відповідачу кредит, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії, в сумі та на умовах визначених кредитним договором.

Відповідач здійснював користування грошовими коштами доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку, однак не виконав зобов`язань щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією. Внаслідок чого, станом на 03.09.2024, виникла заборгованість перед банком у розмірі 37701,12 грн, що складається: 9746,78 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 27954,34 грн - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена).

03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-260 від 09.07.2024, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за договорами, серед яких, право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, за умовами якого до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги до боржників, зокрема, за кредитним договором №TDB.2019.0991.2097 від 12.12.2019.

Як зазначає позивач, усі нарахування, що відбувались до дати набуття ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», а в подальшому - ТОВ «ФК Єврокредит», права грошової вимоги, здійснювались виключно АТ «Мегабанк».

Ухвалою суду від 17.09.2025 відкрито провадження у справі, а її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, який з дотриманням вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Положенням ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Як визначено ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

11.11.2019 між АТ «Мегабанк» та відповідачем укладено договір №TDB.2019.0991.2097 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.2. Договору банк відкриває клієнту: поточний рахунок 1 (у гривні), поточний рахунок 2 (у доларах США), поточний рахунок 3 (у Євро), на підставі отриманої від клієнта заяви-анкети встановленого зразка, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи.

Сторони погодили, що банк має право надавати клієнту на картковий рахунок 1 кредит (встановити доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених Договором. Операції за картковим рахунком 1 проводяться з урахуванням встановленого доступного ліміту кредитної лінії (п. 1.4. Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку 1 платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії.

У п. 2.2 Договору сторони погодили умови кредитування карткового рахунку 1, а саме: тип кредиту - кредитування рахунку (кредитна лінія); максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000,00 грн; пільговий період для нарахування процентів по заборгованості - до 62 днів; процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період з дати першого зняття коштів (фіксована) - 0,0001 % річних; процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах (фіксована) - 56,00 % річних (тариф todobank), 48,00% річних (тариф todobank+); процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям зняття готівки в термінальних пристроях POS-термінал, банкомат (фіксована) - 56,00 % річних (тариф todobank), 48,00% річних (тариф todobank+).

Кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі 18.11.2020.

Сторони погодили, а відповідач своїм підписом підтвердив, що істотні умови, які є обов`язковими для договору даного виду відповідно до чинного законодавства України, можуть міститися як у цьому тексті чи додатках, додаткових угодах до нього, так і у Правилах, Тарифах, тощо, що у сукупності складає Договір. Також відповідач своїм підписом підтвердив, що з умовами Договору (з урахуванням Правил, які розміщені на офіційному сайті Банку www.todobank.com та/або www.megabank.ua, та/або у відділеннях Банку, Тарифів, тощо), ознайомлений і згодний (п. 4.8. Договору).

Як визначено п. 5.1. Договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією, клієнт на письмову вимогу банку, у строк зазначений у вимозі, сплачує на користь банку суму боргу, з урахуванням індексу інфляції (тільки якщо індекс інфляції більше одиниці), а також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 80% річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Відповідно до п. 5.2. Договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитною лінією, клієнт на письмову вимогу банку, у строк зазначений у вимозі, сплачує на користь банку суму боргу, з урахуванням індексу інфляції (тільки якщо індекс інфляції більше одиниці), а також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 80% річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Згідно з п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним, закінчення строку Договору не звільняє клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

Також відповідач підписав Додаток №1 до договору №TDB.2019.0991.2097 від 11.11.2019 (Тарифний пакет «todobank»).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку АТ «Мегабанк» за період з 11.11.2019 по 02.12.2022 та з 03.12.2022 по 03.09.2024, позивачу було відкритого поточний рахунок в банку та відповідач користувався кредитними коштами в межах встановленого ліміту.

Відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення , внаслідок чого, згідно з довідкою-розрахунком, складеною АТ «Мегабанк», заборгованість відповідача за договором, станом на 03.09.2024, складає 37701,12 грн, зокрема: 9746,78 грн - заборгованість за основним боргом, 27954,34 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

03.09.2024 за наслідками проведеного електронного аукціону з придбання прав вимоги, оформленого протоколом №GFD001-UA-260, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено договір №GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» (банк) відступило ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (новий кредитор) належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб (боржників), зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 4 договору №GL1N426240, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору, новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 21723211,51 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п. 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Оплата за договором №GL1N426240 підтверджується копією платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 66895 від 31.07.2024.

Відповідно до витягу з додатку №1 до договору №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» отримало право вимоги до відповідача у розмірі 37701,12 грн, що складається: 9746,78 грн - заборгованість за основним боргом, 27954,34 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги.

Як визначено п. 1 вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Права вимоги, що відступаються за цим договором належать первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників - АТ «Мегабанк».

Відповідно до п. 2 договору №1/12 новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами. Права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 23.05.2025 до договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024, сторони дійшли згоди викласти п. 4 договору в такій редакції: «сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 22730000 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором шляхом безготівкового перерахування коштів на будь-який з рахунків первісного кредитора в банківських установах за реквізитами, що зазначені у цьому договорі. Оплата здійснюється з розстроченням платежу наступними частинами: 1) в строк до 31.12.2024 включно має бути сплачений аванс в сумі 8030000 грн; 2) в строк до 31.08.2025 включно має бути сплачений залишок суми в розмірі 14700000 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № 1074 від 27.12.2024 ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 8030000 грн із призначенням платежу «аванс згідно договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 за права вимоги за договорами на розрахунково-кассове обслуговування, користування банківськими індивідуальними сейфами та за кредитними договорами без ПДВ».

Відповідно до витягу з додатку №1 до договору №1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024, до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги до відповідача за договором №TDB.2019.0991.2097 від 11.11.2019 у розмірі 37701,12 грн, що складається: 9746,78 грн основний борг, 27954,34 грн - відсотки.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд зазначає наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено ст. 599 ЦК України.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанови від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19).

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Положенням ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено ст. 516 ЦК України.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З урахуванням наведеного ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, на підставі раніше укладених договорів відступлення права: між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс»; між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит».

Відтак, надані позивачем докази є належними та достатніми для висновку суду, що відповідач користувався кредитними коштами, однак не виконав свого зобов`язання щодо їх повернення.

Проте, вирішуючи питання обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості, суд зазначає про таке.

На переконання суду, вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено користування відповідачем наданими йому кредитними коштами, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Водночас, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як встановлено судом, сторонами за договором №TDB.2019.0991.2097 від 11.11.2019 було погоджено процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 56% (п. 2.2.5., 2.2.6. договору).

При цьому, у разі невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією та сплати процентів за користування кредитною лінією, клієнт на письмову вимогу банку, у строк зазначений у вимозі, сплачує на користь банку суму боргу, з урахуванням індексу інфляції (тільки якщо індекс інфляції більше одиниці), а також відповідно до ст. 625 ЦК України 80% річних від простроченої суми за весь період прострочення (п. 5.1, 5.2. договору).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 викладено правовий висновок про те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17).

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З аналізу наведених постанов Верховного Суду вбачається, що сторони кредитного договору можуть встановити проценти за неправомірне користування грошовими коштами. Іншими словами, у разі неповернення грошових коштів, у визначений кредитним договором строк, кредитодавець може нараховувати проценти після спливу визначеного кредитним договору строку згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п. 2.2.7 договору №TDB.2019.0991.2097 від 11.11.2019 кінцевим строком повернення кредиту є 18.11.2020.

Отже, проценти за правомірне користування кредитними коштами нараховуються відповідачу до кінцевого строку кредитування, а після цього (у разі неповернення кредитних коштів) підлягають нарахуванню проценти за неправомірне користування чужими коштами, як спосіб відповідальності, що передбачений ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування розміру заборгованості за процентами позивачем надано довідку-розрахунок, в якій не конкретизовано порядок та розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами (відображена лише загальна сума без конкретизації строку, відсоткової ставки нарахування тощо).

Суд зауважує, що належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанови Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 у справі № 369/7147/15-ц).

Відсутність детального розрахунку позбавляє суд можливості перевірити юридичну та арифметичну правильність нарахування процентів.

Також суд зауважує, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення процентів, як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки безпідставно ототожнено їх з процентами, передбаченими ст. 1048 ЦК України.

В силу приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як наслідок, суд не має права виходити за межі позовних вимог та стягувати їх самостійно, оскільки вони можуть бути стягнуті лише на вимогу кредитора.

Крім того, судом враховано, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває дотепер.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, незважаючи на те, що позивачем не заявлена вимога про стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, нарахування цих процентів, починаючи з 24.02.2022 є неправомірним.

Щодо нарахування процентів за правомірне користування кредитними коштами в період з 11.11.2019 до 18.11.2020, то, як вже зазначалось вище, суд позбавлений можливості перевірити правильність такого нарахування, оскільки позивач не надав детального розрахунку заборгованості по процентах.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, позивач не визнав за доцільне приймати участь в судових засіданнях під час розгляду справи, чим позбавив себе можливості довести обґрунтованість своїх вимог.

При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відтак, недоведеність позовних вимог є підставою для відмови у їх задоволенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в позові частково, стягнувши з відповідача на користь позивача виключно заборгованість по тілу кредиту.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції, яка долучена до матеріалів справи.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11200 грн.

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивач надав такі документи (копії): 1) договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС»; 2) Додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, в якому визначена вартість послуг (прейскурант) від 01.07.2025; 3) витяг з реєстру боржників від 21.07.2025, складеного ТОВ «ФК Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС», в якому зазначено відомості про відповідача, реквізити кредитного договору та розмір заборгованості; 4) акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 14.08.2025, складеного ТОВ «ФК Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС», в якому зазначено види наданих послуг та їх вартість (проведення юридичного та фінансового аналізу боржника -1200 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви 10000 грн); 5) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Журавльову С.Г.; 6) ордер на надання правничої допомоги ТОВ «ФК Єврокредит» адвокатом Журавльовим С.Г., виданий 11.08.2025 АО «Альянс ДЛС».

Ухвалюючи рішення щодо судових витрат, суд керується такими положеннями законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

Як визначено ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, суд враховує послідовну правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, відповідно до якої, саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи висновки суду по суті спору, наявність доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат, відсутність заперечень з боку відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №TDB.2019.0991.2097 від 11.11.2019 - відмовити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за договором №TDB.2019.0991.2097 від 11.11.2019 в розмірі 9746,78 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» витрати зі сплати судового збору в розмірі 626,25 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2895,50 грн.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, оф. 105).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Борис ЗАМІКУЛА