КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4340/2026
Справа № 362/1504/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Корнієнко С.В. в м. Васильків 10 квітня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції, Васильківський РВ УДМС України в Київській області про встановлення факту народження та зобов`язання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, просила встановити, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Сімферополь, АР Крим, встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 та на даний час, зобов`язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції видати ОСОБА_1 свідоцтво про народження, зобов`язати Васильківський РВ УДМС України в Київській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що через невідомі їй обставини її батьки після її народження належним чином не оформили їй свідоцтво про народження та паспорт громадянина України відповідно до вимог законодавства. Встановлення факту народження та факту постійного проживання на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на даний час необхідно їй для приведення у відповідність власних документів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року заяву задоволено, встановлено факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь АР Крим, в графі батько зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі мати зазначено ОСОБА_2 . Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 по даний час. Зобов`язано Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції видати ОСОБА_1 свідоцтво про народження, зобов`язано Васильківський РВ УДМС України в Київській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувало, що судом першої інстанції допущено порушення ст. 74, 76, 215, 235, 256, 259 ЦПК України в редакції станом на 10 квітня 2017 року, вказувало, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 235 ЦПК України розгляд даної справи проведено судом без участі як заявника, так і заінтересованих осіб.

Вважало, що судом першої інстанції порушено ч. 4 ст. 256 ЦПК України, якою визначено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Наголошувало, що закон чітко обмежує компетенцію суду у таких провадженнях, він не наділяє суд повноваженнями зобов`язувати учасників справи вчиняти певні дії чи приймати рішення, які належать до сфери розпорядження іншого органу або до публічно-правових відносин, і позиція судів щодо неможливості розгляду спору про право в порядку окремого провадження є усталеною та послідовною.

Посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 215 ЦПК України, зазначав, що судом належним чином не викладено мотивувальну частину рішення із зазначенням встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким, назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

У судовому рішенні судом першої інстанції не зазначено, на підставі яких доказів було встановлено факт народження заявниці ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь АР Крим та факт постійного проживання заявниці на території України з ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час винесення рішення.

Судом не дотримано вимог ч. 1 ст. 259 ЦПК України, а саме на зазначено мету встановлення факту, докази, на підставі яких суд встановив вищезгадані факти, що свідчить про неповноту судового розгляду та порушення вимог процесуального закону.

Відсутність мотивів або поверхневе обґрунтування судового рішення свідчить про його невідповідність стандартам справедливого судового розгляду, визначеним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, нормам ст. 263 ЦПК України, яка вимагає, щоб судове рішення було законним і обґрунтованим.

Щодо права ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на оскарження рішення, зазначав, що заінтересованою особою визначено Васильківський РВ УДМС України в Київській області. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2018 року № 732 утворене ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття Управління ДМС у Київській області та Головне управління ДМС у м. Києві. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків реорганізованих юридичних осіб, це стосується і процесуальних прав та обов`язків у судових справах.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання з`явився представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, в тому числі шляхом направлення представнику заявника судової повістки-повідомлення до електронного суду. Крім того, представник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи під розписку 19 березня 2026 року (а. с. 90 зворот), відзивів на апеляційну скаргу, клопотань про відкладення судового засідання не направляв.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України (норми процесуального права наведені в редакції, чинній станом на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у березні 2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, просила встановити, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Сімферополь, АР Крим, встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 та на даний час, зобов`язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції видати ОСОБА_1 свідоцтво про народження, зобов`язати Васильківський РВ УДМС України в Київській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що через невідомі їй обставини її батьки після її народження належним чином не оформили їй свідоцтво про народження та паспорт громадянина України відповідно до вимог законодавства. Встановлення факту народження та факту постійного проживання на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на даний час необхідно їй для приведення у відповідність власних документів.

До заяви додано картку фізичної особи - платника податків на ім`я ОСОБА_1 , копію паспорту громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію довідки Глевахівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 18 січня 2016 року № 05, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в тому, що вона навчалася у спеціалізованій школі № 304 м. Києва з 2002 року по 2005 рік, з 2005 року по 2007 рік - у спеціалізованій школі «Ріка життя», у Глевахівський ЗОШ І-ІІІ ступенів навчалася з 01 вересня 2007 року по 31 травня 2013 року, закінчила 11 клас та випустилася зі школи за наказом № 12 від 31 травня 2013 року; копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Івано-Франківськ, про що зроблено в книзі записів громадянського стану запис про народження № 457, батьками зазначені ОСОБА_1 (вірмен) та ОСОБА_5 (українка).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтями 235, 258 ЦПК України 2004 року визначено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції під час судового розгляду зобов`язаний був з`ясувати мету, з якою заявник ОСОБА_1 звернулася до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а в залежності від встановлених обставин вирішувати питання про доведеність вимог заявника та наявність підстав для їх задоволення.

Разом із тим, заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам зазначеної норми процесуального права, так як в ній не зазначена мета встановлення факту.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 58 ЦПК України).

Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Частиною першою, третьою статті 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, АР Крим, та проживання на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 та на даний час, заявник посилалась на те, що з невідомих причин її батьками не було належним чином оформлено документи, а саме свідоцтва про народження та паспорт, і встановлення такого факту необхідно їй для приведення документів у відповідність до норм законодавства.

Рішення суду першої інстанції не містить жодних посилань на належні докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку про наявність підстав для встановлення зазначеного факту.

Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду із заявою ОСОБА_1 надала копію свідоцтва про народження, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків, копію довідки про навчання, копію паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших доказів на підтвердження викладених у заяві доводів матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції не звернуто уваги, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, містить суперечливі доводи про те, що після народження заявника її батьками не було належним чином оформлено зокрема свідоцтво про народження, тоді як до суду надано копію свідоцтво про народження, з якого відомо, що ОСОБА_1 народилась у м. Івано-Франківськ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на наявність в матеріалах справи свідоцтва про народження ОСОБА_1 у м. Івано-Франківськ ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявником не обґрунтовано неможливості отримання паспорта громадянина України в адміністративному порядку.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції також послався на довідку виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 на даний час, однак зазначена довідка в матеріалах справи відсутня.

Отже, із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 народилася у м. Івано-Франківськ, а не у м. Сімфорополь, як нею стверджувалося у заяві, і не надала належних та допустимих доказів на підтвердження її постійного проживання на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 та на даний час, а тому є недоведеними обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Крім того, заява про встановлення факту подана без доказів на підтвердження сплати судового збору за її подачу відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Докази повідомлення учасників справи про її розгляд та направлення їм процесуальних документів у матеріалах справи також відсутні. У порушення норм процесуального права суд першої інстанції не направив заінтересованим особам копію заяви, не повідомив учасників справи про судовий розгляд та провів судове засідання у відсутність заявника та представників заінтересованих осіб.

Апеляційний суд також враховує, що всі документи, наявні у справі, оформлені на ім`я ОСОБА_1 . Проте заява подана та підписана ОСОБА_1 , тобто з іншим правописом імені, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, заява про встановлення факту розглянута із порушенням процесуального права, оскаржуване рішення ухвалене на підставі неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини.

За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що аргументи, викладені у апеляційній скарзі ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, знайшли своє підтвердження і апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 480 грн., вказані судові витрати підлягають компенсації за рахунок заявника.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції, Васильківський РВ УДМС України в Київській області, у задоволенні заяви про встановлення факту народження та зобов`язання вчинити дії.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області (м. Київ вул. Березняківська 4-а ) судовий збір в розмірі 480 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.