Справа № 368/1658/25
Рішення

Іменем України

"20" березня 2026 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі головуючого судді Кириченка В.І.,

при секретарі Марчук Н.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про припинення чинності арештів та розшуку накладених на транспортний засіб, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила припинити чинність арештів та розшуку накладених на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель 7НК, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ - В, рік випуску 2004, колір білий, номер шасі (кузов, рама) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який з 06.11.2024 року належить ОСОБА_1 на ПРАВІ ВЛАСНОСТІ підставі укладеного між мною та Заставодержателем - ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» Договору купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Мотивувала позов тим, що 30 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» (далі - Банк) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник або Заставодавець або Боржник) укладено Кредитний договір № АО 1-09000-301107 від 30.11.2007 (далі - Кредитний договір).

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 30.11.2007 між Заставодавцем та Банком укладено договір застави №А01-09000-301107, посвідчений ПНКМНО Івашко Н.П. (далі - Договір застави), предметом застави за яким є: транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель 7НК, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ - В, рік випуску 2004, колір білий, номер шасі (кузов, рама) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - Предмет застави).

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - Записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

П. 1 та 11 Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна затвердженого постановою KM України за № 830 від 05.07.2004 - Державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов`язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна.

Датою державної реєстрації обтяження рухомого майна вважається дата та час внесення запису до Реєстру.

Відомості про реєстрацію застави на Предмет застави внесено ПНКМНО ОСОБА_3 28.12.2007 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (далі-ДРОРМ), що підтверджується витягом №16379251.

11 травня 2019 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» (надалі - ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «СФКР»), відповідно до вимог чинного законодавства України був укладений Договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за кредитним договором № А01-09000-301107 від 30.11.2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , разом із забезпеченням.

Відповідно до витягу № 63931004 від 24.12.2019 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна об внесено запис про заміну обтяжувача з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «СФКР».

У зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «СФКР» почало процедуру звернення стягнення на Предмет застави та 22.05.2024 року направило Заставодавцю Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання (Заставне повідомлення) вих.№328 та зареєструвало відомості про звернення стягнення на Предмет застави в ДРОРМ, що підтверджується витягом №91289157. На момент здійснення реєстрації інформації про звернення стягнення на Предмет застави, за результатом пошуку по номеру державної реєстрації та Серійному номеру об`єкта рухомого майна (Предмета застави) інших крім застави ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» обтяжень зареєстрованих в ДРОРМ не відображалось, як і на дату написання цієї заяви.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 вимог ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР», 06 листопада 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» та Громадянкою України ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_4 , було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті ЗО Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до умов Договору - ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР», , як Заставодержатель в позасудовому порядку, передбаченому зазначеною вище статтею Закону, продав (реалізував) мені ОСОБА_1 , предмет застави - транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель 7HK, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ - В, рік випуску 2004, колір білий, номер шасі (кузов, рама) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що: Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про заставу» - Заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження серед інших це продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах.

Відповідно до частин 1, 5 та 6 статті 3О Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-IV) встановлено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі.

Положеннями статті 30 Закон № 1255-IV також визначено: Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом.

Я звернулася до сервісного центру МВС з метою зареєструвати в передбаченому чинним законодавством порядку право власності на транспортний засіб, однак працівники сервісного центру МВС повідомили мені про наявність арешту на зазначеному вище Транспортному засобу, накладеного Кагарлицьким ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ), (внаслідок реорганізації права та обов`язки перейшли до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області), в рамках виконавчого провадження №639936835.

Також відповідно до інформації, яка міститься в АІС постановою винесеною в рамках виконавчого провадження № 639936835 Предмет застави оголошено у розшук.

З метою зняття арешту та зняття розшуку з Предмету застави, Мною ОСОБА_1 на адресу Обухівського ВДВС 08.07.2025 року направлено вимогу про зняття арешту та розшуку з Предмету застави« у зв`язку з тим, що Застава за Договором застави виникла у 2008 році та відомості про обтяження рухомого майна було внесено в ДРОРМ у передбаченому чинним законодавством порядку. Накладення арешту та оголошення в розшук Предмета застави суперечать пункту статті 30 Закону № 1255-1V та порушують мої права на здійснення реєстрації права власності на транспортний засіб на підставі укладеного Договору відповідно до положень діючого законодавства. Що відповідає положенням пункту 6 частини 3 Цивільного процесуального кодексу України.

Від Обухівського ДВВС надійшла відповідь на вимогу, відповідно до якої повідомлено, що на виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження № 63936835, по стягненню заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів. 06.05.2021 року Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до вимог п.2. ст.37. Також, зазначеною відповіддю Начальник відділу повідомив що не має правових підстав для зняття арешту та розшуку з транспортних засобів що належать ОСОБА_2 , оскільки згідно ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3,11 частини першої цієї статті.

Тобто висвітлені мною, ОСОБА_1 питання щодо винесення постанов про зняття арешту та зняття розшуку з Предмету застави на який в мене 06 листопада 2024 року виникло право власності Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області не вирішено.

Відповідно до частини 1 та 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» - звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Я не є боржником у відкритому Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області виконавчому провадженні №639936835, а тому відсутні підстави накладення арешту та оголошення у розшук майна яке належить мені на праві власності з 06.11.2024 року та яке я не можу зареєструвати у передбаченому чинним законодавством порядку, через наявність зазначених обтяжень.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 202 Цивільного кодексу України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі

Частиною 1 статті 209 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до частини 3 статті 334 Цивільного кодексу України - право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до положень статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України - на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Положеннями статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 4.1. Договору - право власності на Предмет застави у Покупця виникає з моменту підписання Сторонами та нотаріального посвідчення цього Договору. Відповідно до пункту 4.2. Договору - Цей Договір є правовою підставою для державної реєстрації Транспортного засобу у встановленому законом порядку. Порядок проведення державної реєстрації Транспортного засобу Покупцю нотаріусом роз`яснено.

У відповідності до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (далі - Порядок), - документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Тобто реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов`язується із набуттям особою права власності на нього.

При цьому, в розумінні статті 334 Цивільного кодексу України, Позивач набув право власності на Транспортний засіб - Предмети застави на підставі передбаченої законом підстави - укладення договору купівлі-продажу Транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень), а документами, що підтверджують правомірність придбання Позивачем Транспортного засобу, є оформлений в установленому порядку Договір купівлі-продажу.

Зазначене має своє відображення у висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 13.02,2018 у справі №910/11266/17.

Пунктом 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності припиняється, у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. У зв`язку з тим, що відбулась реалізація належного на праві власності ОСОБА_2 транспортного засобу - Предмета застави, на підставі застереження узгодженого сторонами у Договорі застави - право власності останнього на Транспортні засоби припинено з 06.11.2024.

Положеннями пункту 4.4. Договору - встановлено, що він діє до повного виконання Продавцем та Покупцем взаємних зобов`язань за цим Договором. З моменту укладання цього Договору та після виконання зобов`язань сторін цей Договір діє як правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності Покупця на Транспортний засіб.

Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі.

Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», визначено що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено що, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Зважаючи на ту обставину, що накладення Обухівським ВДВС у Обухівському районі Київської області арешту та оголошення у розшук транспортного засобу Предмета застави на який я набула у власність та який вже відповідно не належать боржнику - ОСОБА_2 , порушує мої права ОСОБА_1 на здійснення реєстрації права власності на транспортні засоби - Предмет застави, яке виникло у мене 06.11.2024 року на підставі укладеного між мною та Заставодержателем Договору купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). У позасудовому порядку питання щодо зняття арешту та розшуку з Транспортного засобу не вдалось вирішити звертаюсь до суду з цією заявою про зняття арештів та розшуку накладених на належне мені майно.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом застави. Разом із тим статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до частини 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила задоволити.

Представник Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» (далі - Банк) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник або Заставодавець або Боржник) укладено Кредитний договір № АО 1-09000-301107 від 30.11.2007 (далі - Кредитний договір).

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 30.11.2007 між Заставодавцем та Банком укладено договір застави №А01-09000-301107, посвідчений ПНКМНО Івашко Н.П. (далі - Договір застави), предметом застави за яким є: транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель 7НК, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ - В, рік випуску 2004, колір білий, номер шасі (кузов, рама) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - Предмет застави).

Відомості про реєстрацію застави на Предмет застави внесено ПНКМНО ОСОБА_3 28.12.2007 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (далі-ДРОРМ), що підтверджується витягом №16379251.

11 травня 2019 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» (надалі - ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «СФКР»), відповідно до вимог чинного законодавства України був укладений Договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за кредитним договором № А01-09000-301107 від 30.11.2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , разом із забезпеченням.

Відповідно до витягу № 63931004 від 24.12.2019 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна об внесено запис про заміну обтяжувача з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «СФКР».

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 вимог ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР», 06 листопада 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» та Громадянкою України ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_4 , було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до умов нотаріально посвідченого договору від 06.11.2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР», , як Заставодержатель продав (реалізував) ОСОБА_1 , предмет застави - зазначений транспортний засіб. Згідно п.4.1 вказаного договору право власності на транспортний засіб у покупця виникає з моменту підписання сторонами та нотаріально посвідчення цього договору згідно з ст.334ч.3 ЦК України.

Положеннями статті 30 Закон № 1255-IV також визначено: Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом.

08.07.2025 року ОСОБА_1 на адресу Обухівського ВДВС 08.07.2025 року направлено вимогу про зняття арешту та розшуку з зазначеного автомобіля з обгрунтуванням , що Застава за Договором застави виникла у 2008 році та відомості про обтяження рухомого майна було внесено в ДРОРМ у передбаченому чинним законодавством порядку. Накладення арешту та оголошення в розшук Предмета застави суперечать пункту статті 30 Закону № 1255-1V та порушують її права на здійснення реєстрації права власності на транспортний засіб на підставі укладеного Договору відповідно до положень діючого законодавства.

Від Обухівського ДВВС надійшла відповідь на вимогу, відповідно до якої повідомлено, що на виконанні у ВДВС в період з 16.12.2020 року по 06.05.2021 року перебувало виконавче провадження № 63936835 по стягненню заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 406000 грн. позичених грошових коштів по договору позики від 28.03.2016 року, 4060 грн. у відшкодування судового збору та 8611,20 грн. витрат на правову допомогу .

06.05.2021 року Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до вимог п.2. ст.37. Також, зазначеною відповіддю начальник відділу повідомив що не має правових підстав для зняття арешту та розшуку з транспортних засобів що належать ОСОБА_2 , оскільки згідно ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3,11 частини першої цієї статті.

Зі змісту вимоги про зняття арешту та розшуку з зазначеного автомобіля та з вказаної відповіді вбачається, що дійсно був накладений арешт на автомобіль у виконавчому провадженні № 63936835 в один з днів в період з 16.12.2020 року по 06.05.2021 року, так як інших доказів про конкретну дату накладення арешту позивачем не надано .

Також відповідно до ст.81ч.1 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження оголошення розшуку автомобіля.

Відповідно до ст.1 ЗУ « Про виконавче провадження « передбачено:

1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.37 ЗУ « Про виконавче провадження « передбачено:

1. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.40 ЗУ « Про виконавче провадження « передбачено:

1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст.59 ЗУ « Про виконавче провадження « передбачено:

1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Арешт на автомобіль у виконавчому провадженні накладався в інтересах стягувача ОСОБА_4 якому повернуто виконавчий лист з підстав , що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Це не позбавляє права стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону і не є підставою для скасування арешту майна боржника у зв`язку з поверненням виконавчого листа . Тому у позивача спір про право власності на автомобіль з ОСОБА_4 який має право подати зустрічний позов що до договору купівлі продажу автомобіля так як позивачем не надано доказів погашення заборгованості стягувачу ОСОБА_4 Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) є неналежним відповідачем так як не оспорює прав позивача на автомобіль.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України передбачено :

2. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

3. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

4. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Позивач в справі яка розглядається судом в порядку загального позовного провадження не подавав заяви про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Так як позов предявлено до неналежного відповідача то в задоволенні позову відмовити.

В короткому тексті рішення суду зазначено про складення повного рішення 30.03.2026 року яке складено 31.03.2026 року у зв`язку з роглядом колегіальної справи.

Керуючись ст.334ч.3 ЦК України, ст.1,37,40,59 ЗУ « Про виконавче провадження «, ст.76, 81,263-265, 273 ч.4 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 31.03.2026 року.

Суддя В.І. Кириченко