Справа №:755/3565/26
Провадження №: 2/755/4882/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, суд встановив таке.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 13 березня 2026 року

№ 2456710, відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному державному демографічному реєстрі не знайдено.

Водночас, інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 26 березня 2026 року № 12-0 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 25 вересня 2018 року по 29 жовтня 2019 року мав зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_1 .

Таким чином, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_1 .

Водночас, статтею 28 ЦПК України встановлено правила альтернативної підсудності.

Відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 13 березня 2026 року

№ 2456738, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 13 березня 2026 року

№ 2456756 зазначено, що відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Єдиному державному демографічному реєстрі не знайдено.

Відповідно до інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи,від 20 березня 2026 року в ІТС «Реєстр територіальної громади міста Києва» відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , не знайдено.

Згідно відповіді правління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 24 березня 2026 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованою не значиться.

Відомостей про фактичне проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , та перебування її на утриманні матері матеріали справи не містять, позивачем не зазначено.

Оскільки позивачем не підтверджено наявність підстав для визначення підсудності даної справи на підставі частини другої статті 28 ЦПК України, остання втрачає право користуватися правом вибору альтернативної підсудності при подачі позовної заяви до суду. Тобто, підлягають застосуванню загальні правила підсудності, у даному випадку встановлені статтею 27 ЦПК України.

Однак, оскільки останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_1 , відомості про місцезнаходження майна відповідача чи його місця роботи на території Дніпровського району міста Києва в матеріалах справи також відсутні, підсудність даної справи підлягає визначенню на підставі частини дев`ятої статті 28 ЦПК України, тобто, за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

За вимог пункту першого частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Згідно із пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: АДРЕСА_1 , тому даний позов не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає направленню за підсудністю на розгляд до Київського районного суду міста Харкова.

Керуючись статтями 4, 27, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати на розгляд до Київського районного суду міста Харкова (вул. Валентинівська, 7Б, м. Харків, Харківська обл., 61168) за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова