№ 207/1341/26
№ 2-о/207/39/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Кам`янське

Суддя Південного районного суду міста Кам`янського Притуляк С.А. ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 та Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Південного районного суду м. Кам`янське з заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_2 є батьком дитини - ОСОБА_3 , а також зобов`язати Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 та записати батьком дитини ОСОБА_2 .

Розглянувши дану заяву, вивчивши матеріали справи, суддя приходить до такого висновку.

Як вбачається зі змісту заяви, вона подана до суду в порядку окремого провадження й обгрунтована тим, що у актовому записі про народження дитини батьком було зазначено ОСОБА_4 , оскільки на момент народження дитини заявниця, з ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 . Шлюб розірвано рішенням суду 03.07.2025р.

Посилаючись на те, що з травня 2021 року заявниця перебувала у взаємних стосунках з ОСОБА_2 та не підтримувала фактичних шлюбних стосунків із ОСОБА_5 , батьком народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини є саме ОСОБА_6 .

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом положень ч.1, 2 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст.315 ЦПК визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Водночас, згідно ч.2 ст.315 цього Кодексу в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

-згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

За приписами ч. 6 ст. 294, ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 128 ЦПК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Статтею 129 СК України визначено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства вказує на те, що питання визнання (встановлення) батьківства щодо дитини, народженою жінкою від чоловіка, які не перебували між собою в шлюбі, може вирішуватися судом як у окремому, так і в позовному провадженні.

При розмежуванні цих видів проваджень цивільного судочинства вирішальною обставиною є чи живий чоловік (позовне провадження ст.128, 129 ЦПК України) чи помер (окреме провадження ст.130 СК України), адже пред`явлення позову до померлої особи є неможливим, оскільки відсутня сторона у спорі.

Отже, ст. 129 СК України чітко регламентовано процесуальний порядок звернення до суду для вирішення питання щодо визнання батьківства, саме в позовному провадженні.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), №361/2653/15-ц (провадження № 61-2239св21) від 15 квітня 2021 року.

Зважаючи на викладені положення законодавства, матеріали заяви та її вимоги, вважаю, що із заяви про встановлення факту батьківства, вбачається спір про право, який має вирішуватися не в окремому, а в позовному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 слід відмовити, роз`яснивши заявнику його право на звернення з аналогічними вимогами до суду за правилами позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.128, 129, 130, 135 СК України, ст.4, 19, 258-261, 293, 294, 315 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 та Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту визнання батьківства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.А. Притуляк