Справа № 345/3700/25
Провадження № 22-ц/4808/424/26
Головуючий у 1 інстанції Сирко Й. Й.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 адвоката Сметанікова Андрія Васильовича на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Сирка Й.Й. у місті Калуші, у справі за позовом Управління соціального захисту населення Калуської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Управління соціального захисту населення Калуської міської ради звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01.10.2023 по 31.12.2024 у сумі 69 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 разом із двома неповнолітніми дітьми перебувала на обліку як ВПО та отримувала допомогу відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»№ 332 (надалі Порядок № 332). Так, 27.04.2022 ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про надання їй допомоги на проживання ВПО. Того самого дня органом соціального захисту прийняте рішення про призначення зазначеного виду допомоги заявниці з дітьми в сумі 9 000,00 грн щомісячно. Виплата допомоги на проживання ВПО у незмінному розмірі продовжувалась до 31.01.2024.Починаючи з 01.02.2024 виплата допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 здійснена на підставі поданої відповідачкою заяви від 22.02.2024, проте вже у розмірі 3 000 грн щомісячно (без урахування дітей при розрахунку).

За результатами верифікації позивачем встановлено, що ОСОБА_1 понад 30 днів перебувала за кордоном (з 18.08.2023), про що не повідомила орган соціального захисту, чим порушила вимоги Порядку № 332. У зв`язку з цим виплату допомоги було припинено, а з січня 2025 року повністю скасовано та направлено вимогу про повернення надміру виплачених коштів.

Оскільки відповідачка добровільно кошти не повернула, позивач вважає їх безпідставно набутими, а тому просив стягнути вказані кошти в судовому порядку.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Калуської міської ради надміру виплачені кошти допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 69 000 грн за період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року включно. Позивачу компенсовановитрати на сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн за рахунок держави.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що отримані ОСОБА_1 грошові кошти є безпідставно набутими у розумінні статей 1212, 1215 ЦК України та підлягають поверненню, оскільки їх виплата відбулася за наявності недобросовісної поведінки відповідачки, що полягала у неповідомленні (приховуванні) відомостей про перебування за кордоном, які виключали право на отримання допомоги.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Сметаніков А.В. на рішення суду подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без урахування практики Верховного Суду та практики ЄСПЛ. Представник скаржниці зазначає, що на момент первинного призначення допомоги відповідні обмеження щодо періоду перебування за кордоном більше тридцяти днів не були передбачені, а виплата допомоги продовжувалась автоматично.

Крім того, ОСОБА_1 не мала умислу на отримання коштів безпідставно, є юридично необізнаною особою та не була належним чином поінформована про зміни у законодавстві. Також, подаючи нову заяву у лютому 2024 року, вона діяла добросовісно, вважаючи, що має право на подальше отримання допомоги, зокрема після перевірки органом соцзахисту. Представник апелянтки вказує, що вона знала про наявність обмежень щодо строку перебування за кордоном, однак мала впевненість, що такі обмеження стосуються майбутнього періоду, коли вона є отримувачем такої допомоги.

Представник Садовської Н.О. зазначає, що під час розгляду цієї справи відповідач визнала частково позовні вимоги, зокрема, що нею вчинено порушення обов`язку повідомити про своє перебування за межами України в період одержання допомоги на проживання (протягом серпня-вересня 2023 року). Водночас те, що відповідач не мала права на призначення такої допомоги з 01.02.2024 вона зрозуміла лише в судовому засіданні. Скаржник зауважує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, не працює, єдиним її доходом є пенсія по інвалідності, що ставить її, в разі необхідності сплати коштів, у важке матеріальне становище.

Крім того, зазначає, що згідно зі статтею 1215 ЦК України соціальні виплати не підлягають поверненню за відсутності рахункової помилки з боку платника або недобросовісності з боку отримувача. На думку представника відповідачки, жодна з цих обставин належним чином не доведена.

З огляду на викладене, просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління соціального захисту населення Калуської міської радии Федоришин Л.М. доводи апеляційної скарги заперечила, оскаржене рішення вважає законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що обов`язок повідомляти орган соціального захисту про перебування за кордоном понад встановлені строки був передбачений Порядком № 332 (у редакції постанови КМУ № 789 від 31.07.2023) на момент виїзду відповідачки за кордон 18 серпня 2023 року. Відповідачка цього обов`язку не виконала, що призвело до неправомірного отримання бюджетних коштів. Відповідно до норм Порядку № 332, у разі перевищення дозволеного строку перебування за кордоном виплата допомоги підлягає припиненню, а надміру виплачені кошти поверненню. Неповідомлення про такі обставини свідчить про недобросовісність отримувача, що є підставою для стягнення коштів згідно зі статтею 1215 ЦК України та практикою Верховного Суду.

Вважає доводи відповідачки про необізнаність із законодавством безпідставними. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачці було відомо про відповідні обмеження. Щодо виплат з 01.02.2024, то відповідачка подала нову заяву, підтвердивши обізнаність із вимогами Порядку № 332, попри наявність обставин, які виключали право на отримання допомоги. На думку позивача, аргументи про неналежне роз`яснення прав та обов`язків не спростовують обов`язку відповідача дотримуватись законодавства. Також вони не стосуються безпосередньо позивача, оскільки заява подавалась через ЦНАП. Крім того, вважає голослівними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм права та неврахування практики Верховного Суду і ЄСПЛ, оскільки вони не містять конкретних посилань на відповідні норми чи правові позиції.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 27 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

На підставі згаданої заяви у період з 01.03.2022 до 31.01.2024 ОСОБА_1 та її дітям: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рішенням позивача від 28.04.2022 була призначена допомога переміщеним особам на проживання в розмірі по 9 000 грн (по 3000 грн на кожну особу) щомісячно.

У вказаний період виплата допомоги продовжувалась автоматично у програмі Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. Сукупний розмір отриманої допомоги впродовж зазначеного періоду склав 117 000,00 грн або 9 000,00 грн щомісячно з урахуванням наявності у відповідача статусу особи з інвалідністю ІІ групи та двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожен з яких окремо взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 6-9).

На підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 22.02.2024 з 01.02.2024 рішенням органу соціального захисту заявниці призначено допомогу на проживання ВПО в розмірі 3000 грн щомісячно без урахування дітей. Сукупний розмір отриманої державної допомоги за період з 01.02.2024 до 31.12.2024 склав 33 000,00 грн, що підтверджується випискою з електронної особової справи одержувача допомоги (а.с. 12).

Згідно з наявними у матеріалах письмовими відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на запит Управління від 20.12.2024 № 04-17/6279/10, ОСОБА_1 безперервно перебувала за межами території України з 18.08.2023 до 17.10.2023. Виїзд та в`їзд здійснено через пункт пропуску «Краківець» (а.с. 18-19).

08 січня 2025 року Управлінням засобами поштового зв`язку направлено ОСОБА_1 повідомлення про відшкодування надмірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо-переміщеним оособам. В повідомлені зазначено, що з 01.10.2023 відповідачці відмовлено у призначенні допомоги та зобов`язано ОСОБА_1 повернути надміру виплачені кошти у розмірі 69 000 грн за період з 01.10.2023 по 31.12.2024 на рахунок Управління до 07.02.2025.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

20 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 332).

Пунктом 1 Порядку № 332 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 332 (в редакції, що діяла на момент первинного звернення позивача за допомогою) допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

15 липня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11 липня 2023 року № 709 (далі - Постанова № 709, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою Порядок № 332 викладено в новій редакції.

Пунктом 1 Постанови № 709 установлено, що з 1 серпня 2023 року виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Виплата допомоги не продовжується особам, які, зокрема, перебувають за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (до 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, оздоровлення дітей, стажування, лікування, реабілітації, що підтверджується відповідними документами, зокрема за запрошенням приймаючої сторони, а також дні перебування за кордоном з таких причин, як смерть членів сім`ї особи та її родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, перебування у закладах охорони здоров`я, судових та правоохоронних органах, у зв`язку з якими особа не за власним бажанням не могла повернутися з-за кордону та може підтвердити такі обставини документально).

Відповідно до пункту 3 Постанови № 709 рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), з урахуванням змін, затверджених цією постановою.

Перевірку перебування внутрішньо переміщених осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, протягом 30 календарних днів підряд за кордоном Міністерство фінансів проводить станом на 15 липня 2023 року.

Внутрішньо переміщеним особам, які за результатами перевірки станом на 15 липня 2023 року перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулися в Україну станом на 1 серпня 2023 року, виплата допомоги не продовжується.

Правовий аналіз положень Постанови № 709, а саме пунктів 1 та 3 цієї постанови дає підстави для висновку, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 01 серпня 2023 року, не продовжується за одночасного існування двох умов - це перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15 липня 2023 року та неповернення в Україну станом на 01 серпня 2023 року.

Тобто навіть у випадку перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15 липня 2023 року, проте її повернення в Україну до 01 серпня 2023 року, виплата допомоги на проживання такій особі мала бути автоматично продовжена з 01 серпня 2023 року.

Судом встановлено, що позивачці припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 жовтня 2023 року, на підставі положень Постанови № 709, а саме у зв`язку з тим, що вона перебувала за кордоном більше як 30 календарних днів підряд з 18.08.2023 по 17.10.2023.

Чинною редакцією абзацу 1 пункту 8 Порядку № 332 (з урахуванням змін, внесених постановою КМУ № 789 від 31.07.2023) передбачено, що допомога ВПО не призначається, якщо на момент звернення особа перебувала за кордоном понад 30 календарних днів підряд, за винятком випадків, підтверджених належними документами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2023 № 1226 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання окремих питань стосовно внутрішньо переміщених осіб», яка набрала чинності з 24.11.2023, абз. 2 п.8 Порядку № 332 викладено у новій редакції, яка передбачає, що нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.

Системний аналіз внесених спочатку з 15.07.2023, а згодом із 01.08.2023 змін до Порядку № 332 вказує, що кожна внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку про своє перебування за межами території України понад 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно під час отримання допомоги на проживання ВПО із можливістю збільшення на певний термін та умовах вказаних строків, адже таке перебування за кордоном поза межами визначених строків є підставою для відмови у призначенні та продовженні виплати цього виду допомоги.

Відтак перебування особи за межами України понад визначені Порядком строки без належного повідомлення та підтвердження поважних причин є підставою для припинення, непризначення та непоновлення виплати допомоги ВПО.

Відповідно до п. 29 Порядку у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.

Зважаючи на те, що відповідачка не повідомила уповноважені органи про своє перебування за межами України понад встановлений строк, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що отримана нею допомога на проживання ВПО за період з жовтня 2023 року по січень 2024 року у сумі 36 000 грн є неправомірно отриманою та підлягає поверненню. Факт неправомірності отримання допомоги у вказаний період визнав представник відповідачки у апеляційній скарзі.

Щодо допомоги на проживання ВПО, отриманої відповідачкою за період з 01.02.2024 по 31.12.2024 у сумі 33 000 грн, колегія суддів зауважує таке.

Подавши заяву від 22.02.2024, ОСОБА_1 підтвердила обізнаність із вимогами пункту 8 Порядку № 332, які передбачають відмову в призначенні допомоги у разі перебування за кордоном понад 30 днів без поважних причин.

Водночас відповідачка знала про обставини, що виключали її право на отримання допомоги, проте не повідомила про це орган соціального захисту.

Таким чином, отримані кошти є безпідставно набутими у розумінні статей 1212, 1215 ЦК України та підлягають поверненню, оскільки були виплачені внаслідок недобросовісної поведінки відповідачки, яка полягала у неповідомленні про перебування за кордоном.

Доводи апеляційної скарги щодо юридичної необізнаності ОСОБА_1 та відсутність умислу на отримання грошової допомоги, на яку вона не мала права, не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку дотримання вимог законодавства, оскільки відповідно до Конституції України незнання закону не звільняє від юридичної відповідальності. Більше того, зі змісту доводів самого представника ОСОБА_1 вбачається, що відповідачці було відомо про існування обмежень щодо перебування за кордоном.

Аргументи про відсутність роз`яснень з боку посадових осіб також не спростовують встановленого факту порушення, оскільки обов`язок повідомлення прямо покладений на отримувача допомоги, незалежно від дій чи бездіяльності органів.

Посилання представника скаржниці на статтю 1215 ЦК України також є необґрунтованим, оскільки в даному випадку наявна недобросовісна поведінка набувача, що полягає у неподанні відомостей про обставини, які виключають право на отримання допомоги. За таких умов виплачені кошти підлягають поверненню.

Інші доводи апеляційної скарги, у тому числі щодо незастосування практики Верховного Суду чи ЄСПЛ, є декларативними та не містять конкретизації, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сметанікова Андрія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта