Справа № 201/1185/26
Провадження № 2/201/2317/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Федоріщев С.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

19 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, та просив стягнути з відповідачів на свою користь 100 000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 задоволено його позов, яким:

-Визнано протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ще виразилися у проведенні йому з 08.07.2019 незаконного перерахунку пенсії у бік погіршення становища пенсіонера та зменшення відсоткового значення розміру пенсії вже після набрання рішення суду від 06.06.2019 у справі №804/204/5754/17 законної сили.

-Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати йому з 08.07.2019 пенсію з зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст.50-1 Закону «Про прокуратуру» від 05.11.1991 в розмірі 90% місячного заробітку на підставі інформації наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.11.2018 №18-781вих18 та виплатити різницю між сумами належної пенсії і фактично виплаченої пенсії, починаючи з 08.07.2019.

Зазначене рішення суду від 24.09.2020 набрало законної сили 27.10.2020, та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало його 07.10.2020 для виконання, а 18.12.2020 позивач отримав виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26.01.2021 відкрите виконавче провадження № 64243474 з виконання цього виконавчого листа від 18.12.2020.

Згідно з листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.08.2022 №26239-17874/К-01/8 0400/22 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 позивачу нараховано пенсію за період з 08.07.2019 по 30.11.2020, проте станом на час інформування суму 104979,88 грн. виплачено не було.

Крім того, згідно з листом Міністра юстиції України від 02.10.2023 №129119/К-26647/20.3.1 на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 26.01.2021 перебуває Виконавчий лист від 18.12.2020 щодо рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 (виконавче провадження №64243474). Боржником здійснено лише перерахунок пенсії за період з 08.07.2019 по 30.11.2020, розраховано заборгованість у сумі 104979,88 грн. На момент надання інформації судове рішення Боржником виконано не було.

Лише у жовтні 2024 року Боржник виплатив позивачу борг у сумі 104979,88 грн, у зв`язку з чим 14.05.2025 виконавче провадження №64243474 було закрито.

Таким чином, упродовж більш ніж чотирьох років після набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 законної сили і набуття ним статусу остаточного, воно залишалося невиконаним (ні добровільно пенсійним органом, ні навіть під час його примусового виконання), оскільки заборгованість у сумі 104979,88 грн. позивачу остаточно виплатили лише у жовтні 2024 року.

Позивач вказує на те, що він правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення національного суду з боку Держави, її органів та посадових осіб, проте такого виконання так і не відбулося, внаслідок чого, за ці 4 роки він відчував негативні емоції, пов`язані із тим, ще Держава Україна лише робить формально вигляд, що намагається забезпечити його у його віці, ще й під час війни, а коли він ставлю питання про відповідальність посадових осіб, відшкодуванні завданої шкоди - вживаються усі можливі та неможливі заходи з метою уникнення цього. Жоден з Відповідачів не вчинив дій, необхідних та достатніх для швидкого та повного виконання рішення національного суду від 24.09.2020, що призвело до його невиконання протягом тривалого часу.

За таких обставин, враховуючи строк тривалого невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20, суму розрахованої заборгованості (104979,88 грн), виплаченої лише через 4 роки, а також інфляцію за час існування боргу, що зумовило знецінення, зокрема під час війни, цієї суми коштів, яка для нього, як особи з інвалідністю внаслідок війни, мала велике значення для забезпечення бодай якогось рівня життя, необхідність постійного неодноразового звернення до органів судової гілки влади з метою забезпечення виконання відповідного рішення суду (коли суб`єкти владних повноважень виносять незаконні постанови про закінчення виконавчого провадження тощо), витрачення на це свого власного часу, сил, нервів, коштів, вважає можливим просити суд стягнути з Відповідачів (тобто вимога про стягнення заявлена до кожного Відповідача, вказаного у позовній заяві, а не лише до одного з них) загалом 100 000 грн моральної шкоди.

Позивач зазначає, що факт тривалого невиконання зазначеного рішення національного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 вже підтверджено Європейським Судом з прав людини за результатами розгляду однієї з заяв позивача проти України №42467/23, поданої у 2023 році: рішенням від 30.01.2025, винесеним у складі одного судді (Anne Louise Bormann), ЄСПЛ підтвердив наявність такого порушення. Вказане рішення ЄСПЛ 06.02.2025 надійшло до кабінету позивача ECHR eComms (the European Court of Human Rights Electronic Communication Service).

У межах цієї заяви проти України №42467/23 позивач, зокрема, звертав увагу на системне та тривале невиконання рішення суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20, а також на пов`язані з цим порушення Україною відповідних норм національного законодавства та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більше того, ще до моменту фактичної виплати йому заборгованості у жовтні 2024 року, позивач вже подавав позовну заяву аналогічного змісту про стягнення моральної шкоди на той час у розмірі 50000 грн. у зв`язку з невиконанням протягом трьох років рішення суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20. Таку позовну заяву було подано у листопаді 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/30671/23.

Оскільки отримати належного захисту прав у країні, громадянином якої він є, позивачу не вдалося, бо Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 04.04.2024 у справі №160/30671/23 відмовив у задоволені позовних вимог про стягнення шкоди в сумі 50000 грн, позивачу знову довелося шукати відповідного захисту в ЄСПЛ.

Як наслідок, 30.01.2025 згідно з § 2 ст. 24 та ст. 27 Конвенції ЄСПЛ також розглянув подану ним заяву (Формуляр проти України) у справі KALNIK v. UKRAINE №25919/24 про порушення Україною § 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до неї, зокрема щодо відмови національним судом у задоволенні вимог у справі №160/30671/23 про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням рішення суду, та стягнення 50000 гривень. ЄСПЛ визнав і цю його заяву доповненням до рішення у справі Бурмич проти України та постановив, що вона теж має бути розглянута згідно з процедурою, визначеною у цьому пілотному рішенні (Burmych and Others v. Ukraine (striking out) [GC], nos. 46852/13 et al, § 221,12.10.2017), тобто вилучена та одразу передана до Комітету Міністрів Ради Європи для вжиття заходів виконання пілотного рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (№40450/04, 15.10.2009).

Стислий виклад позицій відповідачів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області своїм правом на подачу відзиву на позов не скористалося, натомість Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України надіслало відзив на позов, у якому просило відмовити у його задоволенні, пославшись на наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Відділ) перебувало виконавче провадження № 64243474 з примусового виконання виконавчого листа № 160/7318/20 від 18.12.2020, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 з 08.07.2019 року пенсію у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в розмірі 90 відсотків місячного заробітку на підставі інформації, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.11.2018 року № 18-781 вих. 18 та виплатити різницю між сумами належної пенсії і фактично виплаченої пенсії, починаючи з 08.07.2019 року.

Державним виконавцем 26.01.2021, за заявою стягувача, керуючись ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою боржника проінформовано про необхідність виконати рішення у строк протягом 10 робочих днів.

На адресу Відділу 02.03.2021 надійшов лист боржника - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за вих. № 0400-010902-5/26654 від 23.02.2021, відповідно до якого стягувану проведено нарахування пенсійних виплат: - за період з 08.07.2019 по 30.11.2020 нарахована сума склала 104979,88 грн, також боржником в вищевказаному листі зазначено, оскільки бюджетні асигнування Пенсійного фонду України на виплату рішень суду на поточний рік не переглянуті, доплата за рішенням суду буде виплачена після виділення додаткових коштів.

Таким чином, рішення суду у визначений строк боржником виконано не було.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Штрафні санкції передбачені ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» - про зазначене також йдеться і в ст. 63 цього Закону.

Вищевикладене стало підставою для вжиття штрафних санкцій до боржника.

Постановою від 02.03.2021 на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн. з наданням повторного 10-денного строку для виконання. Копія постанови про накладення штрафу із супровідним листом № 02.1-33/5245 від 02.03.2021 направлена на адреси сторін виконавчого провадження поштовим зв`язком.

Державним виконавцем 19.04.2021, за невиконання рішення суду без поважних причин, в порядку встановленому ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі у сумі 10 200,00 грн, та наданий строк для виконання рішення суду в повному обсязі, копія зазначеної постанови, згідно з супровідним листом 19.04.2021 за вих. № 02133/9119 направлена на адресу боржника, для виконання.

Державним виконавцем відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та в порядку ст. 382 КК України 12.11.2021 за вих. №02133/32707, направлено до Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області повідомлення, про вчинення кримінального правопорушення відносно Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в особі його уповноважених посадових осіб.

Державним виконавцем направлена заява до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення, але ухвалою від 18.10.2021 по справі №160/7318/20, відмовлено у задоволені заяви.

Державним виконавцем вжиті усі можливі заходи виконання зазначеного рішення суду, як того передбачають вимоги ст. ст. 63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження» (рішення немайнового характеру), виконати рішення без участі боржника - неможливо, тому ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження 12.11.2021 завершено, про що винесена відповідна постанова, яка за вих № 02.1-34/32668 направлена на адреси сторін та до суду.

ОСОБА_1 скористався своїм правом та оскаржив дії державного виконавця щодо винесеної постанови про закінчення виконавчого провадження № 64243474 від 12.11.2021 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року по справі № 160/26166/21, визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіної Ольги Іванівни від 12.11.2021 про закінчення виконавчого провадження № 64243474 з примусового виконання виконавчого листа № 160/7318/20, виданого 18.12.2020.

При цьому в мотивувальній частині рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року по справі № 160/26166/21, зазначено: «Водночас установлені обставини справи свідчать про те, що державний виконавець вчиняв юридично значущі дії задля виконання рішення суду.

Їхній обсяг і характер не дають достатніх підстав вважати, що мала місце пасивна поведінка виконавця.

Тому позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною не підлягають задоволенню».

На адресу Відділу надійшло рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року по справі № 160/26166/21, у зв`язку з чим заступником начальника відділу Міхіною О.І. винесена постанова про відновлення виконавчого провадження, відповідно до вимог ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем періодично направлялись вимоги на адресу ГУ ПФУ у Дніпропетровській області (26.04.2022, 07.12.2023, 26.06.2024, 07.02.2025, 22.04.2025). На адресу Відділу надходили Відповіді боржника, якими Відділ повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 160/7318/20 проведений перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Згідно з пунктом 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Доплата ОСОБА_1 за період з по 30.11.2020 у розмірі 104979,88 грн буде здійсненна при надходженні відповідного фінансування для виплати сум, нарахованих за рішенням суду, в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили (відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.02.2024 вих. № 0400-010901-6/21408, від 15.02.2024 вих. № 0400-010902-5/31153, від 04.10.2024 вих. № 0400-010802-5/199192, від 03.03.2025 вих. № 0400-010802-5/43709).

На адресу Відділу 13.05.2025 надійшов лист від боржника - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.05.2025, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 у жовтні 2024 року, за період з 08.07.2019 по 30.11.2020, виплачена сума у розмірі 104979,88 грн.

Відтак, державним виконавцем, відповідно до вимог п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 14.05.2025 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копії якої 14.05.2025 разом із супровідним листом вих. № 15336 направлені на адреси сторін виконавчого провадження та до Дніпропетровського окружного суду з оригіналом виконавчого листа.

Отже, державним виконавцем та міжрегіональним управлінням були вжиті всі можливі та допустимі заходи спрямовані на примусове виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/7318/20 від 24.09.2020 і проводились вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та ЗУ «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішенням, яке відповідно до цього Закону підлягає примусовому виконанню.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до судів різних юрисдикцій щодо визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди, а саме:

1. Справа № 160/30671/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди (щодо виконання рішення суду від 24.09.2020 у справі № 160/7318/20). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 у даній справі позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 08.07.2019 року по 30.11.2020 року у розмірі 104979,88 гривень. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 08.07.2019 року по 30.11.2020 року у розмірі 104979,88 гривень.

Однак, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 у даній справі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 скасовано, та прийнято нове рішення у даній справі, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди відмовлено.

2. Справа № 160/6376/25 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі комунального закладу «Центр соціальної допомоги та підтримки" Дніпропетровської обласної ради), Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Головне управління ДКС України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди (щодо виконання рішення суду від 08.11.2021 у справі № 160/17632/21). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 у даній справі у задоволені позову відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, просять врахувати дану судову практику та завертають увагу суду, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з вимогами про визнання бездіяльності протиправною щодо виконання рішення суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20, стягнення моральної шкоди до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (нова назва - Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, інших Відповідачів, однак постановою апеляційного адміністративного суду йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Крім того, вважають, що багаточисельне подання позовних заяв негативно впливає на роботу судової системи, змушує суди переглядати вимоги ОСОБА_1 , які вже були розглянуті та в задоволені яких вже відмовлено.

Позивачем було подано позовну заяву у справі № 201/1185/26 до Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що були викладені у позові ОСОБА_1 у справі № 160/30671/23, однак Позивач у кожному своєму позові безпідставно змінює розмір моральної шкоди, яку вимагає стягнути з органів державної служби нібито за бездіяльність останніх, тим самим повторне порушення вже вирішених питань без належного обґрунтування є зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, адже дублювання судових процесів заборонено, а ресурси правосуддя повинні використовуватися ефективно.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

29 січня 2026 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С., та суддею здійснено запит до ЄДРПОУ щодо місця реєстрації відповідачів.

03 лютого 2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, копію ухвали відправлено до електронних кабінетів відповідачів.

12 лютого 2026 року до суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області приєднати до електронного суду позовну заяву з додатками для підготовки відзиву, що й було зроблено судом 16 лютого 2026 року.

19 лютого 2026 року від Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України до суду надійшов відзив на позов, та клопотання про перехід до розгляду справи у загальному позовному провадженні, в задоволенні якого 20 лютого 2026 року ухвалою суду відмовлено.

До теперішнього часу від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відзив на позов до суду не надійшов, позивач своїм правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Згідно із ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Процесуальним законом встановлено критерії розумності строків розгляду цивільних справ та визначено їх тривалість.

Так, відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи Європейський суд з прав людини (наприклад, рішення від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції») виробив у своїй практиці кілька критеріїв, а саме: складність справи; поведінка скаржника; поведінка судових та інших державних органів; важливість предмету розгляду для заявника. Суд у своїй практиці неодноразово відзначав, що такий критерій є суб`єктивним і має трактуватись у кожному випадку, залежно він певних обставин.

Таким чином, розумність строку повинна оцінюватись через призму наведених критеріїв на предмет можливості розгляду справи протягом більш або менш тривалого строку. Тому, навіть значна тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, з урахуванням певних індивідуальних обставин. Тут слід приділити особливу увагу тому, які саме причини сприяли більш тривалому розгляду справи та пропуску строків, встановлених законодавством.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/120/19.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» він роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В даному випадку судом надано достатньо часу сторонам для формування своєї позиції щодо предмета спору та реагування на нього відповідним процесуальним шляхом, справа перебуває на розгляді в суді понад два місяці, з яких половина в очікуванні процесуальної реакції Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позов, та позивача - на відзив, надісланий Дніпровським міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України, однак такої реакції відповідач не продемонстрував.

За таких умов, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 задоволено його позов, яким:

- Визнано протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ще виразилися у проведенні йому з 08.07.2019 незаконного перерахунку пенсії у бік погіршення становища пенсіонера та зменшення відсоткового значення розміру пенсії вже після набрання рішення суду від 06.06.2019 у справі №804/204/5754/17 законної сили.

- Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати йому з 08.07.2019 пенсію з зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст.50-1 Закону «Про прокуратуру» від 05.11.1991 в розмірі 90% місячного заробітку на підставі інформації наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.11.2018 №18-781вих18 та виплатити різницю між сумами належної пенсії і фактично виплаченої пенсії, починаючи з 08.07.2019.

Зазначене рішення суду від 24.09.2020 набрало законної сили 27.10.2020, та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало його 07.10.2020 для виконання, а 18.12.2020 позивач отримав виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26.01.2021 відкрите виконавче провадження № 64243474 з виконання цього виконавчого листа від 18.12.2020.

Згідно з листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.08.2022 №26239-17874/К-01/8 0400/22 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 позивачу нараховано пенсію за період з 08.07.2019 по 30.11.2020, проте станом на час інформування суму 104979,88 грн. виплачено не було.

Крім того, згідно з листом Міністра юстиції України від 02.10.2023 №129119/К-26647/20.3.1 на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 26.01.2021 перебуває Виконавчий лист від 18.12.2020 щодо рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 (виконавче провадження №64243474). Боржником здійснено лише перерахунок пенсії за період з 08.07.2019 по 30.11.2020, розраховано заборгованість у сумі 104979,88 грн. На момент надання інформації судове рішення Боржником виконано не було.

Лише у жовтні 2024 року Боржник виплатив позивачу борг у сумі 104979,88 грн, у зв`язку з чим 14.05.2025 виконавче провадження №64243474 було закрито.

Таким чином, упродовж більш ніж чотирьох років після набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 законної сили і набуття ним статусу остаточного, воно залишалося невиконаним (ні добровільно пенсійним органом, ні навіть під час його примусового виконання), оскільки заборгованість у сумі 104979,88 грн. позивачу остаточно виплатили лише у жовтні 2024 року.

Позивач вказує на те, що він правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення національного суду з боку Держави, її органів та посадових осіб, проте такого виконання так і не відбулося, внаслідок чого, за ці 4 роки він відчував негативні емоції, пов`язані із тим, ще Держава Україна лише робить формально вигляд, що намагається забезпечити його у його віці, ще й під час війни, а коли він ставлю питання про відповідальність посадових осіб, відшкодуванні завданої шкоди - вживаються усі можливі та неможливі заходи з метою уникнення цього. Жоден з Відповідачів не вчинив дій, необхідних та достатніх для швидкого та повного виконання рішення національного суду від 24.09.2020, що призвело до його невиконання протягом тривалого часу.

За таких обставин, враховуючи строк тривалого невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20, суму розрахованої заборгованості (104979,88 грн), виплаченої лише через 4 роки, а також інфляцію за час існування боргу, що зумовило знецінення, зокрема під час війни, цієї суми коштів, яка для нього, як особи з інвалідністю внаслідок війни, мала велике значення для забезпечення бодай якогось рівня життя, необхідність постійного неодноразового звернення до органів судової гілки влади з метою забезпечення виконання відповідного рішення суду (коли суб`єкти владних повноважень виносять незаконні постанови про закінчення виконавчого провадження тощо), витрачення на це свого власного часу, сил, нервів, коштів, вважає можливим просити суд стягнути з Відповідачів (тобто вимога про стягнення заявлена до кожного Відповідача, вказаного у позовній заяві, а не лише до одного з них) загалом 100 000 грн моральної шкоди.

Позивач зазначає, що факт тривалого невиконання зазначеного рішення національного суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20 вже підтверджено Європейським Судом з прав людини за результатами розгляду однієї з заяв позивача проти України №42467/23, поданої у 2023 році: рішенням від 30.01.2025, винесеним у складі одного судді (Anne Louise Bormann), ЄСПЛ підтвердив наявність такого порушення. Вказане рішення ЄСПЛ 06.02.2025 надійшло до кабінету позивача ECHR eComms (the European Court of Human Rights Electronic Communication Service).

У межах цієї заяви проти України №42467/23 позивач, зокрема, звертав увагу на системне та тривале невиконання рішення суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20, а також на пов`язані з цим порушення Україною відповідних норм національного законодавства та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більше того, ще до моменту фактичної виплати йому заборгованості у жовтні 2024 року, позивач вже подавав позовну заяву аналогічного змісту про стягнення моральної шкоди у зв`язку з невиконанням протягом тривалого часу рішення суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20. Таку позовну заяву було подано у листопаді 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/30671/23.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 року у цій справі (№160/30671/23) позивачу відмовлено у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди за тривале невиконання рішення суду від 24.09.2020 року у справі №160/7318/20.

30.01.2025 згідно з § 2 ст. 24 та ст. 27 Конвенції ЄСПЛ розглянув подану позивачем заяву (Формуляр проти України) у справі KALNIK v. UKRAINE №25919/24 про порушення Україною § 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до неї, зокрема щодо відмови національним судом у задоволенні вимог у справі №160/30671/23 про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням рішення суду, та стягнення 50000 гривень. ЄСПЛ визнав цю його заяву доповненням до рішення у справі Бурмич проти України та постановив, що вона теж має бути розглянута згідно з процедурою, визначеною у цьому пілотному рішенні (Burmych and Others v. Ukraine (striking out) [GC], nos. 46852/13 et al, § 221,12.10.2017), тобто вилучена та одразу передана до Комітету Міністрів Ради Європи для вжиття заходів виконання пілотного рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (№40450/04, 15.10.2009).

Отже, на теперішній час щодо предмета спору існує рішення національного суду, яке набрало законної сили - Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 160/30671/23 щодо стягнення моральної шкоди з Держави Україна за тривале невиконання судового рішення у справі № 160/7318/20, яким відмовлено у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Водночас, невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності;

Так, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Півень про України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Згідно п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно правової позиції Верховного Суду сформульованої у постанові від 25.06.2025 року у справі №161/8939/23, для визнання позовів тотожними та закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох елементів: тотожність сторін, підстав та предмету спору.

Відсутність тотожності хоча б одного з елементів унеможливлює закриття провадження за п.3 ч. 1 ст. 255 ППК України.

При оцінці тотожності позовів суд зобов`язаний детально досліджувати фактичні підстави позову, їх правове обґрунтування та точні характеристики предмету спору.

Згідно правової позиції Верховного Суду сформульованої у постанові від 29.01.2025 року у справі №757/38559/21-п, тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ІІПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Аналіз змісту Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 року у справі №160/7318/20 про стягнення моральної шкоди у зв`язку з невиконанням протягом тривалого часу рішення суду від 24.09.2020 у справі №160/7318/20, та співставлення її на предмет тотожності сторін, підстав та предмету спору з позовом у даній справі, що розглядається, дає підстави стверджувати про їх повну тотожність та наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

При цьому, на думку суду, не має значення, що позивач збільшив розмір позовних вимог, та період невиконання рішення суду у справі №160/7318/20, за змістом позовних вимог у справі, що розглядається, збільшився з 3-х до 4-х років, а також те, що питання відшкодування моральної шкоди розглядалося в порядку адміністративного судочинства на відміну від даної справи, яка розглядається у порядку цивільного судочинства, адже спірні правовідносини та їх характер, не змінилися.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що провадження у справі необхідно закрити.

Доходячи до такого висновку, суд не залишає поза увагою той факт, що 30.01.2025 згідно з § 2 ст. 24 та ст. 27 Конвенції ЄСПЛ розглянув подану позивачем заяву (Формуляр проти України) у справі KALNIK v. UKRAINE №25919/24 про порушення Україною § 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до неї, зокрема щодо відмови національним судом у задоволенні вимог у справі №160/30671/23 про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням рішення суду, та стягнення 50000 гривень, та той факт, що ЄСПЛ визнав цю його заяву доповненням до рішення у справі Бурмич проти України та постановив, що вона теж має бути розглянута згідно з процедурою, визначеною у цьому пілотному рішенні (Burmych and Others v. Ukraine (striking out) [GC], nos. 46852/13 et al, § 221,12.10.2017), тобто вилучена та одразу передана до Комітету Міністрів Ради Європи для вжиття заходів виконання пілотного рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (№40450/04, 15.10.2009).

У таких випадках, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 361 КАС України, встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом, є однією з підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 255, 256, 258-260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев