Справа №: 343/237/26
Провадження №: 2/343/377/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:
головуючого судді - Андрусіва І.М.,
з участю: секретаря судового засідання - Семків В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 343/237/26, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,
за участю: представниці позивача ОСОБА_1 - адвокатки Кобилинець Т.В.,
І. Стислий виклад позицій сторін:
позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє його представниця - адвокатка Кобилинець Т.В., звернувся до суду із позовом, до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить:
- щомісячно стягувати із відповідача на його користь аліменти, на його утримання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), розпочавши стягнення з дня пред`явлення позову і проводити стягнення до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х років;
- стягнути із відповідача на його користь понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він на даний час досяг повноліття, однак продовжує навчання і зараз навчається на першому курсі, денної, платної форми навчання Івано - Франківського національного технічного університету нафти і газу. Зазначає, що оплата за навчання, проживання в іншому місті, проїзд, харчування, придбання навчальних матеріалів потребують значних витрат, які він та його мати не можуть самостійно забезпечити. Вказуючи на обов`язок відповідача ОСОБА_1 надавати у зв`язку із його навчанням матеріальну допомогу, а також те, що відповідач може надати таку допомогу, просить стягувати з нього аліменти у визначеному ним розмірі.
У судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1 - адвокатка Кобилинець Т.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких був повідомленим у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень із відмітками про вручення особисто (а.с. 31, 32, 35).
ІІ. Процесуальні дії у справі:
09 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча про розгляд даної справи був повідомленим у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 , хоча і був повідомленим про місце, дату і час розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, представниця позивача не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали від 31.03.2026 постановлено провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
матеріалами справи встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5), батьком позивача ОСОБА_1 є відповідач ОСОБА_2 , який заочним рішенням суду від 02.11.2020, яке набрало законної сили 03.12.2020 (а.с. 9-16) був позбавлений батьківських прав.
Відповідно до копії договору №Б-25-068 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців (а.с. 7-8), позивач ОСОБА_1 навчається в Івано - Франківському національному технічному університету нафти і газу і загальна вартість навчання становить 136 000 грн.
Між сторонами виник спір щодо участі відповідача в утриманні позивача, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним двадцяти трьох років або до припинення ним навчання.
ІV. Оцінка суду:
заслухавши пояснення представниці позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Главою 16 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 2, 3 ст. 199 СК України).
При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Окрім наведеного за ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Як передбачено ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Верховний Суд у правовій позиції викладеній у постанові від 13.04.2021 в справі №308/4214/18 зазначив, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Аналізуючи обставини, що мають значення для справи в контексті згаданих норм матеріального закону та їх тлумачень суд вважає доводи сторони позивачки обґрунтованими.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача, який позбавлений батьківських прав, та після досягнення повноліття продовжує навчання.
Позивач вказує на те, що він навчається, що позбавляє його можливості працювати та мати самостійний дохід. Також зазначає, що оскільки відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу).
Таким чином, враховуючи вищевказане, а саме те, що: на батьків покладено рівні обов`язки щодо надання матеріальної допомоги повнолітнім доньці чи сину, які продовжують навчання, якщо батьки можуть таку матеріальну допомогу надавати та дані щодо неможливості надання допомоги відповідачем у матеріалах справи відсутні; те, що позивач дійсно продовжує навчатись і дійсно у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги (у нього відсутні самостійні доходи), чого відповідачем не спростовано; прожитковий мінімум на одну особу, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» становить - 3 209 гривень, а тому суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, на його утримання у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно. Стягнення аліментів необхідно розпочати з 04.02.2026 і проводити до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Такий розмір аліментів, враховуючи всі обставини встановлені судом, не слід вважати значним та таким, що призведе до значних фінансових для відповідача втрат чи істотно впливатиме на його матеріальний стан і не буде непосильним для сплати чи таким, що призведе до збагачення позивача.
Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
V. Розподіл судових витрат між сторонами:
питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, враховує положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при розгляді даної справи, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 311,20 грн.
Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надав такі документи: договір про надання правничої допомоги від 28.01.2026 (а.с. 19-22); ордер серії АТ №1127705 на надання правової допомоги (а.с. 25); акт наданих послуг від 30.01.2026, на загальну суму 5 000 грн (а.с. 36); квитанцію про оплату вартості правничої допомоги (а.с. 37).
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000 гривень понесених ним та документально підтверджених витрат за надання професійної правничої допомоги.
При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню.
На підставі викладеного, ст. 81, 141 ЦПК України, ст. 7, 141, 181, 182, 199, 200, 201 СК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити.
Проводити стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на його утримання, як повнолітнього сина який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Стягнення аліментів розпочати із 04 лютого 2026 року і проводити до закінчення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень понесених ним витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1 311 (одну тисячу триста одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано - Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: І.М.Андрусів