ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою адвоката Сакенова Юрія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 28 листопада 2025 року (час ухвалення судового рішення з 16:40:46 (24 листопада 2025 року) до 14:05:44 (28 листопада 2025 року; дата виготовлення повного текста судового рішення 28 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та припинення стягнення заборгованості по сплаті аліментів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Городоцької міської ради Хмельницької області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким

припинити, починаючи з 19.09.2025 року, стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 400 грн на кожну дитину, щомісячно, які стягуються рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2015 року по справі № 554/17771/14-ц;

припинити стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються Городоцьким відділом Державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по ВП № 47301457 за виконавчим листом № 554/17771/14-ц, виданим 09.04.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави.

В обгрунтування заявлених вимог посилався на такі обставини і доводи.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду. У шлюбі вони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення діти певний час проживали з матір`ю в м.Полтаві, а з травня 2017 року і по теперішній час проживають разом з батьком в м. Городок Хмельницької області.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 16.01.2018 року у справі № 672/1292/17 ухвалено відібрати малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у батька ОСОБА_1 , повернути їх до попереднього місця проживання з матір`ю ОСОБА_2 , але вказане судове рішення не виконане не з його вини, діти продовжують проживати з ним і знаходяться на його утриманні.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Городоцької міської ради від 06.07.2021 р. № 43-4686 та акта обстеження умов проживання від 14.05.2021 року ОСОБА_1 забезпечив належні умови проживання і виховання дітей. Загуровська ОСОБА_6 навчається у Городоцькому ліцеї №1, а Загуровський Ростислав - у Гродоцькому ліцеї № 4. Згідно з довідок з вказаних навчальних закладів мати жодного разу не зверталась до навчальних закладів та не цікавилась успіхами дітей. Згідно з висновками органів опіки та піклування, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Городоцької міської ради від 18.10.2022 року № 217/2022 і рішенням Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 22.11.2022 р. № 231, в інтересах дітей є доцільним визначити їхнє місце проживання разом з батьком ОСОБА_1 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2015 р. у справі № 554/17771/14ц із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей : доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27.11.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки розрахунку Городоцького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по ВП № 47301457 за виконавчим листом № 554/17771/14-ц, виданим 09.04.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за станом на 31.08.2025 року становить 121 290,49 грн.

Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з травня 2017 року проживають разом з ним, його слід звільнити від стягнення заборгованості по аліментах та звільнити від сплати аліментів на утримання дітей.

Позивач зазначає також, що відпали правові підстави для виконання рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 26.01.2018 року у справі № 672/1292/17, яким ухвалено відібрати малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_7 вже виповнилось 16 років, тобто вона самостійно визначила своє місце проживання разом з батьком, а ОСОБА_8 у січні 2026 року виповниться 14 років і він теж бажає проживати з батьком.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 28 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Сакенов Ю.К., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд, встановивши факт проживання дітей разом з батьком тривалий час (із 2017 року), зробив суперечливий висновок про відсутність підстав для його звільнення від сплати аліментів, посилаючись виключно на те, що батько самовільно без згоди матері змінив місце проживання дітей.

При цьому суд проігнорував позицію самих дітей, допитаних у судовому засіданні, які законом з огляду на їхній вік здатні і мають право самостійно визначитися із своїм місцем проживання, та які твердо пояснили суду, що не бажають проживати з матір?ю.

Суд не дав належної оцінки висновку органу опіки та піклування, який встановив, що батько створив для дітей належні умови для проживання і виховання, та безпідставно зазначив у рішенні, що батько не надав доказів про утримання своїх дітей.

В апеляційній скарзі проаналізовані судові справи, розглянуті Верховним Судом, на висновки у яких посилався позивач, і стверджується, що суд помилково виснував про нерелевантність зазначеної судової практики.

Наголошується, що є помилковими висновки суду щодо вирішення ідентичного спору судом у межах розгляду справи № 672/253/18, адже у вказаній справі предметом розгляду був період сплати аліментів з 01 червня 2017 року по 01 червня 2018 року.

У відзиві адвокат Пожидаєв В.О., представник ОСОБА_2 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Наголошується, що суд першої інстанції, вирішуючи спір обгрунтовано послався на те, що позивач самовільно без згоди матері змінив місце проживання дітей і свідомо ухиляється від виконання рішення суду у справі №672/1292/17, тому у контексті ст.197 СК України не можна вважати, що настали обставини для звільнення позивача від сплати аліментів. Такий підхід до вирішення спорів цієї категорії підтверджується сталою судовою практикою.

Стверджується, що є обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано будь-яких доказів про фактичне утримання ним своїх дітей.

У відзиві проаналізовані обставини судових справ, розглянутих Верховним Судом, на які посилається позивач, і стверджується, що висновки у вказаних справах не можуть бути враховані з огляду на істотну відмінність фактичних обставин.

Окрім того, у відзиві зроблене посилання на дві судові справи, розглянуті Верховним Судом, висновки у яких мають бути враховані при вирішенні цього спору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи убачається, що сторони мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с.8), і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11.02.2015 року (справа № 554/17771/14ц) із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з 27.11.2014 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.12).

На виконання вказаного рішення суду 09.04.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист № 554/17771/14-ц (а.с.13).

З копії довідки розрахунку по ВП № 37301457, яке відкрите на підставі виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави № 554/17771/14-ц, вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31.08.2025 року становить 121 290,49 грн (а.с.14-15).

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 16.01.2018 року (справа № 672/1292/17) ухвалено відібрати малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_1 та повернути їх за попереднім місцем проживання, яким є місце проживання матері. Визначено місце проживання дітей разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 02.04.2018 року рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 16.01.2018 року (справа № 672/1292/17) залишено без змін. Судом встановлено, що батько ОСОБА_1 без згоди матері ОСОБА_2 самочинно змінив місце проживання малолітніх дітей, не повернувши їх до м.Полтави в обумовлений ОСОБА_2 строк (а.с.69-73).

16.01.2018 року Городоцьким районним судом Хмельницької області на підставі рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 16.01.2018 року видано виконавчий лист № 672/1292/17 (а.с.29).

Постановою начальника Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 17.01.2018 р. відкрито виконавче провадження ВП № 55564006 з примусового виконання виконавчого листа № 672/1292/17, виданого 16.01.2018 р. Городоцьким районним судом Хмельницької області (а.с.75).

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 16.01.2018 року № 672/1292/17 не виконано, що підтверджується випискою з АСДС (а.с.87) та Актами державного виконавця (а.с.77-81).

З копії довідки, виданої директором Городоцького ліцею № 1 Городоцької міської ради Хмельницької області 18.08.2025 року, вбачається, що ОСОБА_4 навчається у Городоцькому ліцеї № 1 Городоцької міської ради Хмельницької області (а.с.18).

З копії довідки, виданої директором Городоцького ліцею № 4 Городоцької міської ради Хмельницької області 18.08.2025 року, вбачається, що ОСОБА_5 навчається у Городоцькому ліцеї № 4 Городоцької міської ради Хмельницької області (а.с.18).

З копії Висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області від 18.10.2022 р. № 217/2022 вбачається, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16-18).

З копії постанови Верховного Суду від 19.06.2024 року у справі № 554/11879/21 вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено: змінено місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено - рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 травня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення: у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю. Касаційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвокатки Барилюк Оксани Антонівни залишено без задоволення, постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року залишено без змін (а.с.20-28).

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 08 червня 2018 року (справа № 672/253/18) відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за недоведеністю (а.с.82-83).

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 серпня 2018 року рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 08 червня 2018 року (справа № 672/253/18) залишено без змін (а.с.84-86).

Опитані у судовому засіданні в присутності педагога ОСОБА_10 неповнолітня ОСОБА_4 і малолітній ОСОБА_5 повідомили, що проживають разом з батьком ОСОБА_1 та перебувають на його утриманні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самочинно, без згоди матері дітей ОСОБА_2 , змінив місце проживання дітей, що встановлено рішенням суду від 16.01.2018 р. у справі № 672/1292/17, яким ухвалено повернути дітей за попереднім місцем проживання, яким є місце проживання матері.

Жодних доказів перебування дітей на утриманні позивача суду не надано.

Посилання позивача на ті обставини, що діти уже за своїм віком можуть самостійно обирати своє місце проживання не спростовує факту, що рішення суду залишилось не виконаним.

Виконувати вказане рішення суду позивач ОСОБА_1 свідомо ухиляється, а тому в контексті ч.2 ст. 197 СК України це не може вважатися обставиною, яка має істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами .

Правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 583/5413/18, від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, 29 червня 2022 у справі № 596/826/21-ц не можуть бути застосовані судом, оскільки спірні правовідносини не є релевантними до правовідносин, які були предметом розгляду у наведених справа, так як місце проживання дітей у даній справі було змінено самовільно та рішення суду про відібрання дітей залишилося не виконаним.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Сталою судовою практикою визначені такі критерії для вирішення спорів, які стосуються прав та інтересів дітей.

У будь-яких спорах щодо дітей превалює принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини, який виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо.

У кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У межах розгляду цієї справи суд першої інстанції зосередився виключно на двох обставинах самовільна зміна батьком (позивачем) місця проживання дітей і невиконання рішення суду у справі № 672/1292/17, залишивши поза увагою інтереси дітей (14 і 16 років відповідно).

Апеляційний суд визнає, що у судовій практиці сформульована стала позиція про те, що самовільна (незаконна) зміна батьком (одним із батьків) місця проживання дітей не є підставою для припинення стягнення аліментів за рішенням суду і звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла внаслідок невиконання цього рішення суду (див., зокрема постанову ВС від 10 липня 2024 року у справі № 754/9262/22).

З наявних у справі копій судових рішень в інших справах встановлено, що позивач у 2017 році самовільно без згоди відповідачки змінив місце проживання їхніх дітей, і вони (діти) постійно проживають з батьком (позивачем) по теперішній час.

У постанові Верховного Суду від 19.06.2024 року (справа № 554/11879/21) зроблений висновок про те, що зміна обставин (щодо місця проживання дітей) відбулася не внаслідок правомірної поведінки батька дітей (позивача у цій справі), а в силу тривалого невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, щодо відібрання дітей та визначення їхнього місця проживання з матір?ю.

У справі № 554/11879/21 встановлений єдиний випадок, коли ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 55564006 перешкоджав виконанню рішення суду про відібрання дітей, це - 29 травня 2018 року.

Інших фактів, які б свідчили про умисне, незаконне перешкоджання та/або ж ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду про відібрання дітей не встановлено ні у справі № 554/11879/21, ні у цій справі.

Враховуючи обставини, встановлені у справі № 554/11879/21, і висновки судів у вказаній справі, спір між батьками щодо місця проживання їхніх дітей у контексті практики ЄСПЛ (виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду справи) не вирішений остаточно внаслідок невиконання державою свого позитивного обов?язку із забезпечення ефективного і своєчасного виконання рішень судів, які набрали законної.

Оскільки спір між сторонами щодо місця проживання не вирішений, апеляційний суд відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України визнає за необхідне при вирішенні цього спору врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року (справа № 760/4661/20).

У справі № 760/4661/20 судами вирішений спір за позовом батька про звільнення від сплати аліментів, присуджених рішенням суду, з тих підстав, що дитина фактично проживає з ним, спір між батьками щодо місця проживання дитини судами не вирішений (триває розгляд справи), дитина за ініціативи батька без згоди матері стала проживати з батьком.

Задовольняючи позов про звільнення батька від сплати аліментів, Верховний Суд у справі № 760/4661/20 керувався такими мотивами.

«Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини незалежно від того, що між ними існує спір про визначення місця проживання дітей, який розглядається в судах з травня 2019 року і на сьогодні не вирішений.

…

Верховний Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.

…

Суди попередніх інстанцій не встановили, що аліменти використовуються для потреб дитини ОСОБА_5 незалежно від того, що вона проживає з батьком, з якого стягуються аліменти на її утримання на ім`я матері.

Згідно з обставинами цієї справи перевагу необхідно надати інтересам дитині ОСОБА_5 , які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків - вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей, тобто над усіма іншими питаннями, які виникли у цій справі.

Вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про припинення сплати аліментів, Верховний Суд керується тим, що у квітні 2019 року настала обставина, а саме, фактичне проживання дитини ОСОБА_5 з батьком, який зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання на користь матері, з якою на час ухвалення рішення про стягнення аліментів дитина проживала. Настання такої обставини має значення для вирішення цього спору.»

У межах цієї справи сторонами спору визнається та обставина, що діти з травня 2017 року проживають разом із батьком.

Висновок суду першої інстанції про відсутність доказів того, що діти весь цей час перебувають на утриманні батька, апеляційний суд вважає необгрунтованим, оскільки наявні докази у справі свідчать про те, що діти навчаються у відповідних навчальних закладах, проживають у батька, де створені належні умови, виконання позивачем своїх батьківських обов?язків з утримання дітей підтвердив орган опіки та піклування, матеріали справи не містять відомостей про те, що питання виконання батьком своїх обов?язків по відношенню до його дітей було предметом розгляду уповноважених державних органів.

Матеріали справи не містять доказів про виконання матір?ю своїх обов?язків з утримання дітей.

Окремо, слід звернути увагу на те, що судом були опитані діти сторін донька ОСОБА_6 (повних 16 років) і син ОСОБА_9 (вже повних 14 років), які підтвердили те, що перебувають на утриманні батька і мачухи, яку вони називають не інакше як «мамою», а спільну дитину батька і його дружини «сестрою».

З огляду на вік дітей, їх тверду позицію стосовно проживання із батьком та їхнє відношення до біологічної матері (відповідачки у справі) вони (діти) навіть на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, не можуть бути примушені проживати разом із матір?ю.

За таких обставин існування рішення суду про стягнення із позивача аліментів на користь відповідачки на утримання їхніх дітей позбавлене сенсу, а стягнення заборгованості із сплати аліментів, тобто коштів, які вже фактично витрачені на утримання дітей, безумовно не буде відповідати інтересам самих дітей.

З наведених мотивів рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, яким позов задовольнити.

Судові витрати.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , подаючи позовну заяву до суду, сплатив 2 466 грн судового збору (а.с.1), подаючи апеляційну скаргу, сплатив 3 695,92 грн судового збору (а.с.135)

Позовні вимоги та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідачки 6 161,92 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сакенова Юрія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 28 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та припинення стягнення заборгованості по сплаті аліментів задовольнити.

Припинити, починаючи з 19 вересня 2025 року, стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, які стягуються рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11.02.2015 року по справі № 554/17771/14-ц;

Припинити стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються Городоцьким відділом Державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у ВП № 47301457 за виконавчим листом № 554/17771/14-ц, виданим 09.04.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 161,92 грн витрат зі сплати судового збору

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов