Єдиний унікальний номер 341/1814/25
Номер провадження 2/341/116/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Раврика І. Д.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Більшівцівська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

установив

Адвокат Раврик І. Д. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Більшівцівська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У позові просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати гараж, що споруджений впритул до земельної ділянки позивачки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою у приватній власності позивачки перебувають дві земельні ділянки, що межують з господарством ОСОБА_2 . З приводу користування земельними ділянками у сторін постійно виникають конфлікти. На спільній межі земельної ділянки розміщена криниця, яку спорудили спільно батьки сторін у 1959 році. Проте, на цей час ОСОБА_2 перекрив позивачці доступ до криниці шляхом встановлення запірного крану. Також, ОСОБА_2 побудував гараж впритул до земельної ділянки ОСОБА_1 без відповідних дозвільних документів з порушенням норм ДБР та протипожежних розривів. Дах від його гаража виступає на один метр над земельної ділянкою ОСОБА_1 . Причиною таких конфліктів є те, що ОСОБА_2 приватизував свою земельну ділянку без погодження меж з ОСОБА_1 та стверджує, що криниця тепер уже його. З цього приводу позивачка неодноразово зверталась до Більшівцівської селищної ради, про що складались акти комісії щодо розгляду її заяв. Відповідно до відповіді відділення поліції № 3 (м. Галич) заява позивачки розглянута, проте кримінального правопорушення не виявлено. Тобто, звернення позивачки у правоохоронні органи є безпідставними та не дали результатів.

Ухвалою суду від 06 листопада 2026 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Підготовче судове засідання призначено на 25 листопада 2026 року, яке відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та представника третьої особи на 11 грудня 2025 року.

11 грудня 2025 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти доводів позивачки, зокрема, зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після смерті батька, будучи спадкоємцем за заповітом, він успадкував будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складалось, зокрема, з гаража. Тобто, гараж він не будував, а отримав такий у спадок. Гараж був побудований його батьком на підставі технічних та дозвільних документів, не є самочинним будівництвом.

У зв`язку з клопотанням представника позивачки про ознайомлення з відзивом на позов, підготовче судове засідання відкладено на 30 грудня 2025 року та у зв`язку з клопотанням щодо добровільного врегулювання спору відкладено на 29 січня 2026 року.

28 січня 2026 року представник позивачки подав до суду клопотання, у якому просив розгляд цієї справи, призначеної на 29 січня 2026 року, відкласти, оскільки позивачка не має можливості прибути у судове засідання.

Підготовче судове засідання відкладено на 11 лютого 2026 року та у зв`язку з клопотанням відповідача відкладено на 27 лютого 2026 року.

Ухвалою суду від 27 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 березня 2026 року. Суд окремо у кожної зі сторін, зокрема сторони позивачки, з`ясовував, чи зрозумілий предмет доказування у справі, чи всі докази надано, чи немає клопотань, зокрема про витребування доказів або призначення експертизи. Сторони просили призначити справу до розгляду по суті.

У судове засідання 24 березня 2026 року з`явились позивачка, представник позивачки та відповідач. Представник Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області не з`явився, хоча повідомлений про розгляд справи належним чином, відповідно до норм статті 128 ЦПК України.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд вважав за можливе розглядати справу без участі представника третьої особи.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, та просила його задовольнити.

Додатково позивачка пояснила, що збудований з порушенням гараж призводить до порушення її прав як власника земельної ділянки, оскільки опади з даху гаража потрапляють на її земельну ділянку. Гараж збудовано на самій межі земельних ділянок сторін або й частково на її земельній ділянці. Вона з родиною у будинку проживають у теплу пору року, чим користується відповідач і за їхньої відсутності самовільно заходить на земельну ділянку позивачки. Крім того, неправомірно збудований гараж створює тінь над її земельною ділянкою. Вважає, що паркан між їхніми земельними ділянками встановлено неправильно, з порушенням її прав на земельну ділянку.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив. що відливи на даху гаража відводять опади з даху на його земельну ділянку. Гараж будував не він, а його батько. Межу між земельними ділянками і паркан, відповідно, було встановлено багато років тому ще батьками сторін. При цьому сам відповідач жодних меж не змінював, паркан не переміщував.

Заслухавши учасників, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини справи.

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується, що позивачка є власницею будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Відповідно до копій державних актів від 28.07.2005 на право власності на земельну ділянку підтверджується, що позивачці належить земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:001:0381, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0320 га, кадастровий номер :01:001:0382, для ведення особистого селянського господарства (а. с. 8-9).

Згідно з копією рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 19 серпня 2024 року № 5140 про затвердження акта комісії з розгляду заяви ОСОБА_1 селищна рада вирішила затвердити акт комісії від 13 серпня 2024 року з розгляду заяви ОСОБА_1 (а. с. 10).

Відповідно до копії акта від 13 серпня 2024 року підтверджується, що Більшівцівська селищна рада Івано-Франківської області розглянула звернення ОСОБА_1 від 04 липня 2024 року № 347. Встановлено, що вищевказані земельні ділянки позивачки сформовані та зареєстровано речове право власності. Також, встановлено, що земельні ділянки суміжного землекористувача сформовані та зареєстровано речове право власності. Комісія рекомендує звернутись у проектну організацію для надання послуг сертифікованого інженера-землевпорядника щодо встановлення межових знаків відповідно до проектної документації. Щодо спільного користування криницею, яка знаходиться на спільній межі між земельними ділянками, комісія рекомендує сторонам дотримуватись правил добросусідства (а. с. 11).

Згідно з копією рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року № 5264 про затвердження акта комісії з розгляду заяви ОСОБА_1 селищна рада вирішила затвердити акт комісії від 15 жовтня 2024 року з розгляду заяви ОСОБА_1 (а. с. 12).

Відповідно до копії акта постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи від 15 жовтня 2024 року підтверджується, що цей акт складено про наступне. До комісії звернулась ОСОБА_1 із заявою, у якій просить розглянути правомірність приватизації земельної ділянки сусідом ОСОБА_2 , оскільки вона підтверджує, що з нею, як з сусідкою, погоджена не була, що нібито підроблений підпис. Також, просить комісію визнати правомірність забудови гаража та спорудження каналізації з порушенням норм.

Щодо відповідної ситуації комісією складено цей акт. Комісія рекомендує звернутись у проектну організацію для надання послуг сертифікованого інженера-землевпорядника щодо встановлення межових знаків відповідно до проектної документації (а. с. 13).

Згідно з копією відповіді Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 15 липня 2025 року щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 липня 2025 року селищна рада повідомляє наступне. 13.08.2024 та 15.10.2024 комісією розглянуто ситуацію на місцевості за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_1 (кадастрові номери :01:001:0381 та :01:001:0382) сформовані та зареєстровано речове право власності. Також, встановлено, що земельні ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_2 сформовані та зареєстровано речове право власності. Щодо встановлення межових знаків в натурі (на місцевості) комісія рекомендує звернутись у проектну організацію для надання послуг сертифікованого інженера-землевпорядника щодо встановлення межових знаків відповідно до проектної документації. Для встановлення порушення відстаней будівництва гаража та огорожі, також, потрібно встановити межі земельних ділянок, які знаходяться у приватній власності. Щодо спільного користування криницею, яка знаходиться на спільній межі між земельними ділянками, комісія рекомендує сторонам дотримуватись правил добросусідства (а. с. 14).

Відповідно до відповіді відділення поліції № 3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП в Івано-Франківській області щодо звернення ОСОБА_1 з приводу незаконної приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , під час перевірки установлено, що відповідно до даного факту ознак кримінального правопорушення не виявлено, а вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, тому для вирішення цього питання рекомендовано звернутись до суду (а. с. 15).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 вересня 2014 року підтверджується, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідне домоволодіння складається з: житлового будинку, підвалу, веранди, літної кухні, веранди, підвалу, стодоли, стайні, бані, гаража, шопи, воріт, огорожі № 2, огорожі № 3, криниці (а. с. 45).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку та підвалу, веранди, літної кухні, веранди, підвалу, стодоли, стайні, бані, гаража, шопи, воріт, огорожі № 2, огорожі № 3, криниці, за адресою: АДРЕСА_2 . Дата державної реєстрації 09.09.2014 (а. с. 46-48).

Згідно з копією технічного паспорта від 17.11.2009 на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який виготовлений на ім`я ОСОБА_3 та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується факт побудови вказаного будинку з господарськими спорудами, а саме з верандою, літною кухнею, верандою, стодолою, стайнею, банею, гаражем, шопою, воротами, огорожею, огорожею (а. с. 49-56). Рік побудови кожного з об`єктів не зазначено.

Отже, суд установив, що гараж за адресою: АДРЕСА_2 був збудований батьком відповідача до 2009 року.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав підтверджується, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :01:001:1579. Дата державної реєстрації 20.05.2024 (а. с. 57).

До матеріалів справи надано копію технічної документації із землеустрою (а. с. 58-62) щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 , Більшівцівської селищної ради (2024 рік), у якій, зокрема, містяться такі матеріали:

-копія рішення Більшівцівської селищної ради від 16 лютого 2024 року № 4473 про затвердження акта комісії з розгляду заяви ОСОБА_2 , відповідно до якого, селищна рада вирішила затвердити акт комісії від 06.02.2024 з розгляду заяви ОСОБА_2 ;

-копія акта комісії від 06.02.2024 з розгляду заяви ОСОБА_2 , відповідно до якого комісія рекомендує погодити технічну документацію землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель по АДРЕСА_2 , без погодження суміжного землекористувача ( ОСОБА_1 ), оскільки суміжна ділянка сформована і межі не порушені;

-копія витягу з рішення від 14.07.1988 № 77 виконкому Більшівцівської Ради народних депутатів про будівництво господарських будівель на своїй присадибній ділянці, відповідно до якого виконком Більшівцівської Ради народних депутатів вирішив дозволити ОСОБА_3 побудувати на своїй присадибній ділянці літню кухню і гараж.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі N 908/2388/21 викладено наступну правову позицію.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 ЦК України).

Стаття 375 ЦК України врегульовує право власника на забудову належної йому земельної ділянки, тобто можливість власника земельної ділянки здійснювати на ній будівництво в порядку, встановленому законом. Власник має право здійснювати на належній йому земельній ділянці нове будівництво, створюючи будівлі та споруди, яких раніше не існувало.

Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проєкту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 ЦК України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 ЦК України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні. Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом.

Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.

Статтею 376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 ЗК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.

Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Частиною четвертою статті 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва.

Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).

З огляду на викладене, суд у цій справі зазначає про те, що доводи відповідача про будівництво відповідного гаража ще його батьком не заслуговують на увагу, оскільки на цей час саме ОСОБА_2 є власником гаража за адресою: АДРЕСА_2 , який, на думку позивачки, є самочинним будівництвом і порушує її права як власника суміжної земельної ділянки.

Водночас, розглядаючи спір у цій справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки з огляду на таке.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз (частини перша, друга статті 106 ЦПК України).

Сторона позивача не надала жодного доказу, зокрема висновку експерта, про те, що належний відповідачу гараж за адресою: АДРЕСА_2 , є самочинним будівництвом, а, особливо, зведеним частково на земельній ділянці позивачки.

Не клопотала сторона позивача і про призначення відповідної судової експертизи для встановлення обставин, які були підставами звернення до суду з цим позовом, хоча суд на стадії підготовчого провадження роз`яснював відповідне право позивачці.

Натомість, на підставі долучених до справи доказів, суд установив, що гараж зведений на належній відповідачу земельній ділянці. При цьому лише кутова частина будівлі знаходиться впритул до спільного паркана, який розділяє суміжні земельні ділянки сторін.

Таким чином, суд зауважує, що позивачка не довела на підставі належних доказів порушення її прав як власника земельної ділянки зі сторони відповідача, зокрема фактом наявності відповідного гаража. Тобто, не доведено, що відповідний об`єкт нерухомого майна об`єктивно перешкоджає позивачці безперешкодно реалізовувати її права власності на земельну ділянку.

У висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19, від 31 травня 2021 року у справі № 320/1889/17-ц зазначено про те, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Таким чином, суд вважає за можливе роз`яснити стороні позивачки, що такий спосіб захисту порушеного права як знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника.

Згідно з ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», мінімальна відстань від гаража (господарської споруди) до межі сусідньої ділянки (паркану) має становити не менше 1 метра. Ця відстань рахується від найбільш виступаючої конструкції стіни чи даху (карниза) для забезпечення можливості обслуговування будівлі.

Так, у справі яка розглядається, гараж відповідача споруджений з порушенням указаних вимог ДБН, оскільки найбільш виступаюча конструкція його стіни (кут) розміщена впритул до паркана, який розділяє земельні ділянки сторін.

Проте, на переконання суду, таке порушення вимог ДБН під час будівництва гаража не свідчить про порушення прав саме позивачки як власника суміжної ділянки і є перешкодою для обслуговування саме належного відповідачу гаража.

Своєю чергою, на переконання суду, відповідне порушення вимог ДБН не може бути підставою для втручання судом у право власності відповідача шляхом зобов`язання знести збудований батьком останнього гараж, зокрема, за умови відсутності доказів порушення прав позивачки.

Підсумовуючи усе викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових і фактичних підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Докази понесення відповідачем витрат на правничу допомогу відсутні. До закінчення судових дебатів у справі відповідач не зробив про це відповідну заяву.

Судовий збір на підставі положень статті 141 ЦПК України покладається на сторону позивачки.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Більшівцівська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено 01 квітня 2026 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа Більшівцівська селищна рада Івано-Франківської області, місцезнаходження за адресою: Майдан Вічевий, 1, смт. Більшівці, Івано-Франківська область, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ