Провадження № 2/638/3858/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова:

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.

за участю секретаря: Мажукіної Г.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мазепи Г.Б. до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики, наявність якого підтверджується борговою розпискою від 23.05.2021 року у розмірі 55 000,00 доларів США; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (головуючий суддя Аркатова К.В.).

На підставі розпорядження №02-06/133 від 01.04.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено нового головуючого суддю для розгляду вказаної справи Хайкіна В. М., що підтверджує протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2025 року цивільну справу прийнято до провадження судді Хайкіна В.М. та призначено підготовче судове засідання.

18.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Харкова від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазепи Г.Б. надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики, наявність якого підтверджується борговою розпискою від 23.05.2021 року в розмірі 60 000 доларів США та суму інфляційних витрат, розрахованих за період з 17.11.2022 року по день подачі заяви, а саме 17.11.2025 року у розмірі 459 672,75 грн., а також 3% річних розрахованих за період з 17.11.2022 року по 17.11.2025 року у сумі 162 998,97 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 03.02.2026 року прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазепи Г.Б. про збільшення позовних вимог у справі №638/21992/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

17.11.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Павлова В.І. до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, згідно прохальної частини якої зокрема просить суд: визнати поважними причини пропуску строку на подання зустрічного позову та такий строк поновити; прийняти до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та здійснювати його розгляд в межах одного провадження з первісним позовом; визнати неукладеним договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що оформлений розпискою від 23.05.2021 року; судові витрати розподілити згідно ЦПК України.

19.01.2026 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазепи Г.Б. до суду надані письмові заперечення проти прийняття до розгляду зустрічного позову. Заперечення обґрунтовані тим, що представник відповідача у зустрічному позові не зазначає будь-яких поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку на подання зустрічного позову не надав. Враховуючи, що зустрічний позов подано в порушення строків, останній просить повернути зустрічну позовну заяву заявнику відповідно до приписів статті 194 ЦПК України.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Павлова В.І. до суду надано заяву, з проханням провести підготовче засідання, призначене на 30.03.2026 року за його відсутності, підтримує позицію щодо прийняття зустрічного позову до спільного розгляду разом із первісним позовом.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазепи Г.Б. до суду подано заяву з проханням провести слухання справи, призначене на 30.03.2026 року за відсутності представника позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.

В силу частини 2 статті 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повністю (або частково) виключить задоволення первинного позову.

Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених ст.43 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно частини 7 статті 178 ЦПК України відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження по справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина 1 статті 126 ЦПК України).

За заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина 1, 2 статті 127 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

У разі подання зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням частини 1 статті 193 ЦПК України, ухвалою суду повертається заявнику.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мазепи Г.Б. звернувся 18.11.2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У вказаній ухвалі було роз`яснено положення статті 178 та 193 ЦПК України, а саме в який строк відповідач має право подати відзив на позов та право пред`явити зустрічний позов.

02.12.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Павлова В.І. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

Як зазначено у відзиві, 24.11.2024 року ОСОБА_2 у поштовому відділенні отримав лист із вкладенням позовної заяви та ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року про відкриття провадження у справі.

Із зустрічним позовом представник відповідача звернувся лише 17.11.2025 року.

Так, зустрічний позов на підставі частини 1 статті 193 ЦПК України підлягав подачі до суду, як і відзив, до 10.12.2024 року включно.

Суд зазначає, що матеріали справи та матеріали зустрічної позовної заяви не містять доказів на підтвердження доводів представника відповідача про поважність причин пропуску строку подання зустрічного позову протягом такого значного проміжку часу.

За таких обставин, зустрічний позов подано представником відповідача з пропуском встановленого частиною 1 статті 193 ЦПК України строку.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з частиною першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зокрема зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов (пункт 8 частини другої статті 187 ЦПК України).

За правилом частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).

Вказаною нормою права визначено обов`язок суду першої інстанції повернути зустрічну позовну заяву заявникові у випадку, якщо остання подана з порушенням процесуального строку на її подання.

Відповідно до частин першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду

Згідно з пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Встановлення процесуальних строків законом або судом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків, при цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №910/2987/18 (провадження №12-24гс19) та Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №237/3566/17 (провадження №61-13886св21) вказано, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2026 у справі №333/5230/25, провадження №61-16036св25.

Враховуючи вищевказане, матеріали позовної заяви та матеріали зустрічної позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що поданий зустрічний позов не відповідає вимогам статті 193 ЦПК України, а саме поданий з порушенням строку встановленого судом, тому, суд вважає за необхідне повернути зустрічну позовну заяву відповідачу з усіма доданими до неї документами.

Також суд наголошує, що повернення зустрічного позову не обмежує право відповідача звернутись до суду з позовною заявою на загальних підставах.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.193, 260, 261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: