Провадження №2/524/145/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30.03.2026 м.Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді - Алексашиної Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Сінельнік В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми.

Позов обґрунтовує тим, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 12.02.2019 року у справі №524/6702/18 з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 стягнуто завдані збитки в порядку регресу в розмірі 78 700 грн., судовий збір в сумі 787 грн. 70 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 8100 грн., а всього 87 587 грн. 70 коп.

10.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65123066 щодо виконання вказаного рішення суду.

Однак, відповідач не сплатив заборгованість, рішення суду не виконане.

За період з 08.08.2022 року до 09.08.2025 року позивачка нарахувала на суму заборгованості 3% річних в сумі 7897,29 грн. та інфляційні витрати в сумі 26676,48 грн.

Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 3% річних в сумі 7897,29 грн., інфляційні витрати в сумі 26676,48 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 16352 грн.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Від представника позивачки адвоката Войтюка О.В. надійшла заява, у якій він просить судовий розгляд провести без участі позивачки та її представника. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився. Зважаючи на те, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, його викликано до суду у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Крмеенчука від 1202.20219 року у справі №524/6702/18 задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 78700 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8100 грн. та судові витрати в розмірі 787,70 грн. /а.с.8-10/

Таким чином, загальна сума стягнень за рішенням суду становить 87587,70 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди Олександра Сергійовича від 23.09.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №63123066 щодо примусового виконання вказаного рішення суду. /а.с.11/

З інформації про виконавче провадження ВП №63123066 (ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження 2В703402Б47А) убачається, що зобов`язання за виконавчим документом боржником не виконано. /а.с.12-13/

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

У постанові від 23.01.2019 у справі №320/7215/16-ц Верховний Суд зазначив, що за змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Звідси, касаційний суд дійшов висновку про те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на вищезазначені вимоги закону, не врахували, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України. Не застосувавши зазначені положення закону, суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в означеній частині.

Схожий підхід до застосування частини 2 статті 625 ЦК України до нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму судових витрат, присуджених до стягнення на підставі судового рішення, застосовано Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20.08.2025 у справі №910/10616/24. При цьому, у наведеній постанові викладено висновок про те, що моментом початку прострочення відповідачем грошового зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після набрання судовими рішеннями законної сили.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не виконав рішення суду, у позивачки наявне право на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 12.02.2019 року №524/6702/18 за даними ЄДРСР набрало законної сили 15.03.2019.

Позивачка ФОП ОСОБА_1 здійснила нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних на суми стягнуті за рішенням суду за період з 08.08.2022 року до 09.08.2025 року.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Під час проведення розрахунку інфляційних витрат та трьох процентів річних позивачкою дотримані вказані правила.

Всього за вказаний період згідно наданого розрахунку сума трьох процентів річних склала 7897,29 грн., а сума інфляційних витрат склала 29676,48 грн. /а.с.14-15/

Правильність наданих розрахунків сум заборгованості, трьох процентів річних та індексу інфляції не викликає у суду сумнівів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції є обґрунтованими.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Також, позивачка у справі понесла судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16352 грн. На підтвердження вказаних витрат позивачка надала договір про надання правової допомоги від 08 серпня 2025 року №08 укладений з АО «АДВОКАТУС», додаткову угоду №1 акт приймання-передачі правничої допомоги, квитанцію про оплату наданих послуг. /а.с.16-17, 18/

З договору про надання правничої допомоги убачається, що обчислення вартості послуг здійснюється з розрахунку 2920 грн. за годину роботи адвоката.

З акту приймання-передачі правничої допомоги убачається, що загалом на вивчення матеріалів справи, підготовку позовної заяви, підготовку процесуальних документів, заяв та клопотань витрачено 7,83 години, що еквівалентно вартості 16352 грн.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цій справі відповідач не надав заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу.

Понесені витрати підтверджено відповідними документами, що доводить їх реальність.

Підсумовуючи викладене, з відповідача на користь позивачки слід стягнути нараховані 3% річних, індекс інфляції, понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 7897 гривень 29 копійок, інфляційні витрати в сумі 26676 гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок судового збору та 16352 гривень витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Алексашина Н.С.