УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року

м. Київ

справа № 755/17905/25

провадження № 61-3648ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Батюсь Тетяна Василівна, напостанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «РАВ» (далі - ТОВ «РАВ»), яке зареєстроване Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 ;

накладення арешту на майно ТОВ «РАВ», що розташоване за адресою: Рівненська область, Сарненський район, с. Немовичі, вул. Михнівка, будинок 50, а саме: склад яйця, склад тари, цех по виготовленню розсипних кормів, пташник №7, земельна ділянка, кадастровий номер :11:001:0001, площа (та) 7,1582; госпблок, генераторна, трансформаторна підстанція, пожежне депо, адміністративна будівля, пташник, пташник напільний, пташник для водоплаваючих, склад, виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, зерносховище, нежитлове приміщення виробничий будинок та будівлю пташника, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 л;

заборони ТОВ «РАВ» розпоряджатися вказаним майном.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Предметом позову є кошти в сумі 480 000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 16 вересня 2025 року у гривневому еквіваленті дорівнює 19 791 216,00 грн;

ОСОБА_1 може вчинити з належним йому майном у ТОВ «РАВ» будь-які дії, які позбавлять можливості задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у випадку їх задоволення судом;

сума спричиненої шкоди, сума заявленого позову зумовлюють до необхідності накладення арешту на майнові корпоративні права ОСОБА_1 у ТОВ «РАВ», враховуючи, що відповідач є єдиним учасником вказаного товариства.

24 вересня 2025 року Дніпровський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнив частково.

Наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог, яка становить 480 000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 16 вересня 2025 року у гривневому еквіваленті дорівнює 19 791 216,00 грн.

Наклав арешт на нерухоме майно ТОВ «РАВ», де ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціаром даної юридичної особи.

Заборонив вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належної ОСОБА_1 частки внеску в статутному капіталі ТОВ «РАВ».

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ТОВ «РАВ» подали апеляційні скарги.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 12 лютого 2026 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «РАВ» задовольнив частково, скасував ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року, ухвалив нове судове рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та наклав арешт на 100% у статутному капіталі ТОВ «РАВ», яке зареєстроване Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 .

19 березня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, сформовану його представником - адвокатом Батюсь Т. В. в системі «Електронний суд», в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».

У постанові у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 756/4376/21 вказано, що «змістом корпоративних прав є майнові та організаційні (немайнові) права, що виникають з факту володіння часткою у статутному капіталі господарського товариства. До майнових корпоративних прав учасника товариства з обмеженою відповідальністю можна віднести: (а) участь у розподілі прибутку товариства (пункт 3 частини першої статті 5 Закону); (б) отримання у разі ліквідації товариства частини майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартості (пункт 4 частини першої статті 5 Закону). До організаційних (немайнових) корпоративних прав можна віднести такі права: (а) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства (пункт 1 частини першої статті 5 Закону); (б) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства (пункт 2 частини першої статті 5 Закону). Серед зазначених прав оборотоздатними є лише майнові. За своєю природою корпоративні права та обов`язки є змістом корпоративних правовідносин, а частка у статутному капіталі - об`єктом правовідносин».

Арешт як заборона на право розпоряджатися майном включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (постанова Верховного Суд від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формуваньОСОБА_1 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи ТОВ «РАВ» із 100 відсотками частки статутного капіталу, розмір якого становить 13 243 450,00 грн

У цій справі суд апеляційної інстанції, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 100% у статутному капіталі ТОВ «РАВ», що належать ОСОБА_1

--Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту прав позивача.

Заходи забезпечення згідно зі статтею 158 ЦПК України носять тимчасовий характер, а також можуть змінюватися відповідно до статті 156 ЦПК України. Отже, за наявності ознак невідповідності застосованого заходу забезпечення позову він може бути змінений або скасований.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення є законним, ухваленим з додержанням норм права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Батюсь Тетяна Василівна, на постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов