Справа № 638/8273/24
Провадження № 2/638/785/26
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В. В.,

за участю секретаря судового засідання Старини С. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків упорядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гафич Іван Іванович, звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 листопада 2023 року о 21 год 00 хв у Харківській області, м. Харкові на пр. Петра Григоренка, 33/4, сталася ДТП за участю водіїв транспортних засобів Kia Sportage з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу Tesla Model Y з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Власнику транспортного засобу Tesla Model Y з номерним знаком НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , завдано матеріальних збитків. На момент ДТП, водій транспортного засобу Kia Sportage з номерним знаком НОМЕР_1 , був забезпечений за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215349167 та договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 19163691 з ПРАТ «СК «ВУСО». Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 року у справі № 641/7627/23 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 869/12-23 від 20.12.2023 року просив стягнути з ПРАТ «СК «ВУСО», з урахуванням проведених виплат, невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 42 364 грн 39 коп., а з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі у розмірі 63 843 грн 64 коп. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн 00 коп. Також, позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача, Приватного акціонерного товариства «СК «ВУСО», Шилін В. А. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ОСОБА_2 , який керував Kia Sportage номер кузова: НОМЕР_3 д/н НОМЕР_1 , була забезпечена полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215349167 від 25.06.2023 та добровільного страхування цивільної відповідальності № 19163691 від 25.06.2023 зі страховими сумами 160 000,00 грн та 250 000,00 грн відповідно. Відповідно до висновку Звіту 435.23Е SOS_-83, який складено 27.11.2023 року на замовлення ПРАТ «СК «ВУСО», вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Tesla MODEL Y реєстраційний номер НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при ДТП, виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали): 345 842,67 грн. Відповідно до платіжних інструкцій в національній валюті, доданих до відзиву, збитки позивача відшкодовані в загальному розмірі 345 842,67 грн, а тому зобов`язання страховика є припиненими. До відзиву на позовну заяву представник відповідача долучив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просить зменшити суму судових витрат позивача, зокрема правничої допомоги до 2 000,00 грн. Представник відповідача зазначає, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн порушує загальні засади цивільного процесуального закону: пропорційності та співмірності, враховуючи ціну позову та нескладність справи, яка має штучних характер. Заявлений розмір професійної правничої допомоги не відповідає складності справи та є непропорційним. Крім цього, представником відповідача подано заяву про розподіл судових витрат, в якій повідомив, що судові витрати відповідача за розгляд справи, зокрема, на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є фіксованими і становлять 8 000,00 грн

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2025 року призначено по цивільній справі № 638/8273/24 судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Судову транспортно-товарознавчу експертизу постановлено провести за матеріалами справи, без огляду об`єкта дослідження (оцінки) особисто експертом. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи № 638/8273/24. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

15.10.2025 року на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2025 року через канцелярію суду разом з супровідним листом директора Ігоря Давиденка від 19.09.2025 року № 19/121/17/1-27923-2025 надійшов висновок експерта № СЕ-19/121-25/5585-АВ за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизу від 18.09.2025 року, калькуляція відновлювального ремонту КТЗ № 386 від 17.09.2025 року та матеріали цивільної справи № 638/8273/24.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.10.2025 року провадження у цивільній справі поновлено та призначено судове засідання.

02.12.2025 року від представника позивача, адвоката Гафича І. І., надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просив закрити провадження в частині позовних вимог до ПРАТ «СК «ВУСО» та стягнути з ОСОБА_2 : матеріальну шкоду у розмірі у розмірі 51 417 грн 59 коп. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн 00 коп., покласти судові витрати на відповідача ОСОБА_2 . Також, просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу відповідача-1 ПРАТ «СК «ВУСО» до 1 000 грн 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Гафич І. І., у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача в заяві про уточнення позовних вимог просив провести розгляд справи без участі позивача та його представика.

Представник відповідача, ПРАТ «СК «ВУСО», адвокат Шилін В. А. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання або про розгляд справи відповідач не надав, відзиву на позов не направив.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що на підставі постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року у справі № 641/7627/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн 80 коп.

Як вбачається з вказаної постанови, 14 листопада 2023 року о 21 год 00 хв, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «KIA» державний номер НОМЕР_1 , по пр. Петра Григоренка біля будинку № 33/4 в м. Харкові, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «TESLA» державний номер НОМЕР_4 , чим спричинив пошкодження транспортних засобів, заподіяв матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 13.1, п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , транспортний засіб Tesla Model Y реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (позивачу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Tesla Model Y, д.н.з. НОМЕР_6 , власником якого є позивач ОСОБА_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_7 , ОСОБА_2 була застрахована у ПРАТ «СК «ВУСО» згідно з полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215349167 від 25.06.2023 та добровільного страхування цивільної відповідальності № 19163691 від 25.06.2023 зі страховими сумами 160 000,00 грн та 250 000,00 грн відповідно.

На замовлення позивача ОСОБА_1 оцінювачем ОСОБА_3 складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 869/12-23 від 20.12.2023 року, відповідно до якого: 1) вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки TESLA MODEL Y, реєстраційний номер НОМЕР_6 на дату ДТП 14 листопада 2023 року, становить: 451 900,70 грн. 2) Ринкова вартість КТЗ марки TESLA MODEL Y, реєстраційний номер НОМЕР_6 , без урахування аварійних пошкоджень на дату ДТП 14 листопада 2023 року, становить: 1 933 530,00 грн. 3) Вартість відновлювального ремонту КТЗ TESLA MODEL Y, реєстраційний номер НОМЕР_6 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить: 388 057,06 грн. 4) Величина втрати товарної вартості автомобіля марки TESLA MODEL Y, реєстраційний номер НОМЕР_6 становить: 63 843,64 грн.

Станом на день подання позову ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача-1 суму недоплаченого розміру відновлювального ремонту 42 364,39 грн, а з відповідача-2 матеріальну шкоду у сумі 63 843,64 грн, що є величиною втрати товарної вартості та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

Непогоджуючись з позовом, відповідач-1 надав разом з відзивом копію Звіту № 435.23Е SOS_-83 автотоварознавчого дослідження автомобіля Tesla Model Y реєстраційний номер АХ0351YAвід 27.11.2023 року, яке було здійснено на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Tesla MODEL Y реєстраційний номер НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при ДТП, виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали): 345 842,67 грн.

Оскільки розмір позовних вимог позивачем визначено на підставі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 869/12-23 від 20.12.2023 року, а відповідач-1 не погоджувався із висновками щодо вартості матеріального збитку, викладеними у Звіті, та обгрунтовуючи свої заперечення надав інший Звіт, судом було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу.

Відповідно до висновоку експерта № СЕ-19/121-25/5585-АВ від 18.09.2025 року, за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Tesla Model Y, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_8 , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 14.11.2023, становить 375 628,01 грн; ринкова вартість колісного транспортного засобу без урахування отриманих пошкоджень Tesla Model Y, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузова - НОМЕР_9 , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 14.11.2023 становить 1 545 520,00 грн; вартість відновлювального ремонту без урахування зносу колісного транспортного засобу Tesla Model Y, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузова - НОМЕР_10 , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 14.11.2023, становить 324 210,42 грн; величина втрати товарної вартості колісного транспортного засобу Tesla Model Y, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузова - НОМЕР_9 , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 14.11.2023, становить 51 417,59 грн.

Таким чином, експертним шляхом встановлено розмір матеріального збитку та величину втрати товарної вартості, які є відмінними від представлених сторонами.

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 12.12.2023 року № 60130 ПРАТ «СК «ВУСО» перерахувало на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. Згідно з випискою по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_11 ОСОБА_1 12.12.2023 року отримав від ПРАТ «СК «ВУСО»159 950,00 грн.

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 06.02.2024 року № 8177 ПРАТ «СК «ВУСО» перерахувало на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 50 161,10 грн. Згідно з випискою по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_11 ОСОБА_1 06.02.2024 року отримав від ПРАТ «СК «ВУСО»50 111,10 грн.

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 03.04.2024 року № 20330 ПРАТ «СК «ВУСО» перерахувало на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 135 681,57 грн. Згідно з випискою по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_11 ОСОБА_1 03.04.2024 року отримав від ПРАТ «СК «ВУСО»135 631,57 грн.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальними Законами України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV та від 21.05.2024 року № 3720-ІХ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У ч. 2 ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-ІХ) зазначено, що об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (Аналогічні положення закріплені і в ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-ІХ).

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. (Аналогічні положення закріплені і в ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-ІХ).

Пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV було встановлено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу. (Аналогічні положення закріплені і в п. 12 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-ІХ).

Таким чином, ПРАТ «СК «ВУСО» перерахувало ОСОБА_1 суму витрат в загальному розмірі 345 842,67 грн, що покриває вартість відновлювального ремонту в розмірі 324 210,42 грн, визначеного експертним шляхом, тому підстави стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування відсутні.

Щодо вирішення спору в частині стягнення з ПРАТ «СК «ВУСО» невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 42 364 грн 39 коп., суд зазначає, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача Гафича І. І. про закриття провадження в частині позовних вимог до ПРАТ «СК «ВУСО».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем-1 не залишилося неврегульованих питань, у зв`язку з чим предмет спору відсутній.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача та закрити провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з ПРАТ «СК «ВУСО» невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 42 364 грн 39 коп. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 51 417,59 грн, з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Під реальними збитками у визначенні ст. 22 ЦК України розуміють втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Цією ж статтею також унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом пункту 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту відшкодована позивачу відповідачем-1 в повному обсязі, а до відповідача-2 пред`явлена сума втрати товарної вартості, тому правильним питанням є наявність підстав для її стягнення з відповідача-2.

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі: коли строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ (підпункт «а»); заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

З ремонтної калькуляціії у висновку експерта № СЕ-19/121-25/5585-АВ від 18.09.2025 року вбачається, що до складу відновлювальних робіт входять роботи з фарбування складових Tesla Model Y/

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики та встановлені фактичні обставини дають можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу (позивач) має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди у виді відшкодування розміру величини втрати товарної вартості КТЗ.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до Висновоку експерта № СЕ-19/121-25/5585-АВ від 18.09.2025 року, за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, величина втрати товарної вартості колісного транспортного засобу Tesla Model Y, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузова - НОМЕР_9 , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, станом на 14.11.2023, становить 51 417,59 грн.

Суд встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши вказані норми матеріального права та заяву позивача про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про зміну предмету позову, дійшов висновку про те, що завдана позивачу майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 51 417 грн 59 коп. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.12.2020 в справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статті 41 Конвенції.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Станков проти Болгарії» вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В якості обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у сильних душевних та моральних стражданнях.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18) участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає доведеним завдання позивачу протиправними діями відповідача-2 моральних страждань, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача-2.

З урахуванням викладених обставин, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн. Саме такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, яке вчинено відповідачем-2, його наслідкам, вимогам розумності і справедливості.

Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 понесених позивачем витрат, пов`язаних з проведенням оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу в розмірі 4 500,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у зв`язку із ДТП поніс витрати на оплату послуг оцінювача з визначення вартості матеріального збитку та виготовлення Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 869/12-23 від 20.12.2023 року у розмірі 4 500,00 грн, що підтверджується квитанцією № E912-M26K-B1T9-AM96 від 20.11.2023 року.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрати, пов`язані із проведенням оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу в розмірі 3 686,85 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 понесених позивачем судових витрат за проведення по справі транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 6 952,92 грн суд зазначає наступне.

Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2025 року призначено по цивільній справі № 638/8273/24 судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Судову транспортно-товарознавчу експертизу постановлено провести за матеріалами справи, без огляду об`єкта дослідження (оцінки) особисто експертом. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача.

Частиною 6 статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до платіжної інструкції № TACH-A911-T1B9-B07X від 06.05.2025 року ОСОБА_1 сплатив за проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно рахунку-фактури № Р/А2025-73 від 21.04.2025 року на рахунок Харківського НДЕКЦ МВС 6 952,92 грн.

Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 132, КАС України, стаття 123 ГПК України, стаття 133 ЦПК України). Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.

Вказані висновки суду узгоджуються із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 справа № 712/4126/22.

У частині 6 статті 139 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходило клопотання про неспівмірність витрат.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягаються стягненню підтверджені належними письмовими доказами понесені позивачем судові витрати за проведення по справі транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5 696,53 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПРАТ «СК «ВУСО» витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ПРАТ «СК «ВУСО» представляв адвокат Шилін В. А. на підставі договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 року, а також ордеру серії АІ № 1607993 від 09.05.2024 року.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № б/н від 12.06.2020 року про надання правової допомоги від 09.05.2024 року сторони погодили розмір фіксованого гонорару в сумі 8 000,00 грн за надання правничої допомоги.

Як вбачається з пункту 1 Акту приймання наданих послуг від 26.06.2024 року за Договором № б/н від 12.06.2020 року, Додатком № 1 від 09.05.2024 року (надалі Акт), сторони підтвердили, що виконавець надав замовнику послуги з правничої професійної допомоги за надання правничої допомоги, представлення інтересів клієнта у справі № 638/8273/24, а саме: ознайомлення з наявними документами замовника, підстави позовної заяви її обгрунтованості; вивчення актуальної судової практики з цих питань та визначення правової позиції, збір письмових доказів; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; супровідні заходи розгляду справи у суді.

У пункті 2 Акту замовник підтвердив, що послуги правничої допомоги надані в повному обсязі і належної якості.

Згідно з п. 3 Акту вартість послуг професійної правничої допомоги, вказаних у п. 1 Акту становить 8 000,00 грн.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У Постанові ОП КГС ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, враховуючи принцип верховенства права, пропорційності та справедливості, критерії реальності, обгрунтованості та розумності розміру судових витрат, характер спірних правовідносин, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, перелічених в Акті, приймаючи до уваги надані документі, які підтверджують понесені витрати, суд дійшов висновку, що розумним, реальним та співмірним необхідно вважати зменшений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Водночас, положеннями п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 283/2791/19 (провадження № 61-17477св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц (провадження № 61-17349св20).

З огляду на те, що судом позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (81,93 %), тому з позивача на користь відповідача, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 457,90 грн (3 000 х 81,93 %) пропорційно до задоволених вимог.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Представник позивача у позовній заяві посилається на ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача вказав, що зазначені докази будуть подані у строк визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Перелік робіт (наданих послуг) адвокатом ще формується, оскільки витрачається додатковий час на вчинення дій необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, питання щодо витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося судом, оскільки докази, як зазначив представник позивача, будуть надані додатково у встановлений законом строк.

Щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції № С1Н1-Т050-6М56-55АЕ від 15.04.2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, відтак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог.

Так, 54 417,59 грн відповідає 81,93 % від заявленої ціни позову 66 417,59 грн, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (81,93 % від 2 422,40 грн становить 1 984,67 грн).

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 ) матеріальну шкоду у розмірі 51 417 (п`ятдесят одна тисяча чотириста сімнадцять) грн 59 коп., моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 ) витрати, пов`язані із проведенням оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу в розмірі 3 686 (три тисячі шістсот вісімдесят шість) грн 85 коп.; витрати за проведення по справі транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5 696 (п`ять тисяч шістсот дев`яноста шість) грн 53 коп., судовий збір у розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_13 ) на користь Приватного акціонерного товариства «СК «ВУСО» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 457 (дві тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн 90 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. В. Щепіхіна