Справа № 523/2035/26
Провадження №2/523/3358/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

ТОВ «Бізнес Позика» звернулось з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 640грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.05.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір № 410307-КС-011 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 20000,00 грн. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі, сплативши лише 7906грн. В іншій частині не виконав прийняті зобов`язання заборгованість за кредитом у встановленому порядку та строки не сплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 57640грн, що складається з 18600грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 26140грн. - сума прострочених платежів по процентах, 10 000грн. сума процентів за порушення грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України, 2900грн. сума прострочених платежів за комісією. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 19.02.2026р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін яку скеровано за місцем реєстрації відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, зокрема 11.03.2026р. відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просить частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього суми боргу за кредитним договором в розмірі 18141грн.

Заперечення мотивує незгодою з нарахуванням позивачем процентів за ст.625 ЦК України з огляду на неможливість їх стягнення на підставі п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

В частині нарахованих процентів вважає, що визначений договором розмір процентів є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, відтак положення п. 2.4 кредитного договору є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Вважає, що за таким принципом з нього слід стягнути 9300грн. процентів.

Окрім цього вважає, що у позивача відсутні законні підстави для нарахування та стягнення комісії в розмірі 2900грн., так як п.2.5 кредитного договору в цій частині вважає нікчемним.

Також відповідач просить зменшити суму боргу по тілу кредиту на сплачену ним суму 7906грн., яка незаконна була зарахована позивачем, як погашення боргу за комісією.

18.03.2026р. до суду надійшли додаткові пояснення в яких представник позивача вважає, що встановлена кредитним договором сума процентів за користування кредитом була погоджена з відповідачем до підписання договору, а встановлений розмір процентів не суперечить діючому законодавству, а їх нарахування було проведено в строки визначені договором. Представник вважає, що саме внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору призвело до подорожчання загальної вартості кредиту.

Вважає, що нарахування комісії за видачу кредиту не стосується додаткових чи супутніх банківських послуг, а її нарахування було проведено відповідно до умов договору, які не суперечать законодавству.

Судом встановлено, що 07.05.2025р. між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №410307-КС-11 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця.

Відповідно до п.2.1. договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 20000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Умовами договору, зокрема п. 2.3., 2.4., 2.5., 2.7.-2.12. також встановлено: строк, на який надається кредит 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом 1,0% в день; загальний розмір наданого кредиту: 20000,00грн; термін дії договору до 22.10.2025р.; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 49 464,22грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 6980,23 процентів, комісія за видачу кредиту 4000грн.

Сторонами в п.4.2.2. Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір, дату внесення позичальником платежів, зокрема тіла кредиту, процентів за його користування, комісії за надання кредиту, а також загальні щомісячні платежі.

До вказаного договору додані правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» , візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта.

З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № НОМЕР_1 грошових коштів.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 07.01.2026р. у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 640грн, що складається з: 18600грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 26 140грн. - сума прострочених платежів по процентах, сума заборгованості по процентам за ст. 625 ЦК України 10000грн., сума прострочених платежів за комісією 2900грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за тілом кредиту в розмірі 18600грн. є обґрунтованими, доведеними, не спростовані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Щодо стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 26140грн.

Як було заначено вище, відповідач отримав кредитні грошові кошти в розмірі 20000грн. зі сплатою процентів за їх користування в розмірі 1,% в день, строком до кредитування до 22.10.2025р.

Отже в силу статей 1048, 1050 ЦК України позивач набув право на нарахування процентів на протязі строку кредитування, а саме до 22.10.2025р.

З наданого розрахунку заборгованості, позивачем були нараховані проценти в розмірі 1% в день на суму боргу тіла кредиту в період з 07.05.2025р. до 22.10.2025р., тобто в межах строку кредитування, що не суперечить вимогам зазначених вище норм.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, зокрема безпідставного невиконання відповідачем у строки визнанні умовами кредитного договору з повернення суми тіла кредиту та нарахованих у вказаний період процентів, які віднесені до істотних умово договору, з урахуванням свободи договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення процентів є обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. З відповідача на користь позивача слід стягнути проценти в розмірі 26140грн.

Суд відхиляє заперечення відповідача в цій частинні з огляду на невідповідність заявлених доводів фактичним обставинам встановлених судом.

Водночас, не піддягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача суми комісії за надання кредиту в розмірі 2900 грн. з огляду на таке.

Так, з пункту 2.5 кредитного договору вбачається, що Комісія, пов`язана із наданням Кредиту складає 4000грн.

Згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.

Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).

Тобто, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 2900грн. не підлягають задоволенню.

Разом з тим, з представленого суду розрахунку слідує, що на виконання умов кредитного договору, відповідачем 14.05.2025р. було сплачено 4100грн., з яких позивачем було зараховано 1400грн. на погашення суми тіла кредиту, 1600грн. на погашення процентів за користування кредитом та 1100грн. на погашення комісії за надання кредиту.

Отже, приймаючи до уваги висновки суду у даній справі про безпідставне неврахування та стягнення з відповідача суми комісії за надання кредиту, суд вважає, що сплачену ОСОБА_1 суму на погашення боргу по комісії за надання кредиту в розмірі 1100грн. слід зарахувати на погашення суми боргу по нарахованим процентам.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за тілом кредиту в розмірі 18600грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 25040грн. (26140грн. 1100грн.).

Посилання відповідача про те, що позивачем списано 7906грн., як погашення суми по комісії є безпідставні та спростовується наданим розрахунком, з якого, як зазначено вище, слідує, що ОСОБА_1 14.05.2025р. сплатив 4100грн., які зараховано позивачем: 1400грн. на погашення суми тіла кредиту, 1600грн. на погашення процентів за користування кредитом, 1100грн. на погашення комісії за надання кредиту. Окрім цього, ОСОБА_1 04.06.2025р. сплатив 3806грн., які були зараховані позивачем на погашення процентів.

Щодо стягнення процентів на підставі ст.625 ЦК України в розмірі 10000грн. то слід заначити таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання надає право кредитору захисти своє майнове право шляхом нарахування та стягнення з боржника 3% річних, або в розмірі процентів визначених договором, а також інфляційних збитків, що, як було зазначено вище, носить компенсаційний характер.

Позивач просить стягнути з відповідача 700 000% річних від суми заборгованості, що передбачено п. 7.5 кредитного договору, за період порушення грошового зобов`язання з 19.06.2025р. по 15.07.2025р. в розмірі 10 000грн.

Разом з тим, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, починаючи з 24.02.2022р. та по теперішній час в Україні внаслідок введення воєнного стану, який триває по сьогодні, нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання та їх стягнення на підставі статті 625 ЦК України є недопустимим

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення 10000грн. на підставі статті 625 ЦК України не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам, які задоволені судом в розмірі 75,71% від первісної ціни позову, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2015,70грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за тілом кредиту 18600грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 25040грн.., судовий збір в розмірі 2015,70грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», , місцезнаходження: м. Київ, б. Лесі Українки, буд.26, оф.411.

Відповідач: до ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено 31 березня 2026р.

Суддя