Справа №243/4315/25
Провадження №2/243/377/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Соловйової О.О.,

за участю секретаря судового засідання, Коваленка В.В.

Учасники справи:

від позивача: Мазурік Г.О., Головкіна Н.А.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Мазурік А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Головкіна Наталія Андріївна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку квартири

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року адвокат Головкіна Н.А., діючи на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 вересня 2002 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . 9 вересня 2010 року рішенням суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. Позивач стверджує, що починаючи з 2011 року вони з ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю. 15 листопада 2024 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла вказана квартира. 10 січня 2025 року відповідачі звернулись у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. Оскільки вказана квартира придбана ОСОБА_4 під час проживання з ним однією сім`єю, позивач просить суд визнати факт їх спільного проживання однією сім`єю в період з 2011 року до 12 грудня 2024 року; визнати квартиру АДРЕСА_2 , їх спільною сумісною власністю; визнати за нею право власності на 1/2 частки вказаної квартири.

Ухвалою суду від 27.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.11.2025 підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи по суті призначено на 02.12.2025.

Позивач та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки не пояснила, була належним чином повідомлена, відзиву не надала.

Відповідач, ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що батьки дійсно проживали разом через певний час після розірвання шлюбу, батьки вели спільний бюджет, разом відпочивали та святкували родинні свята. У зв`язку з чим, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню зважаючи на наступне.

У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини.

Згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 9 вересня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2002 року.

Копіями паспортів встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_3 ; ОСОБА_1 АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу колишнє подружжя фактично проживали за адресою: АДРЕСА_3 .

Копією свідоцтва про народження, виданого 9 грудня 2003 року Слов`янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_3 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 9 вересня 2010 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

В подальшому, ОСОБА_4 відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 листопада 2024 року придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 6 січня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпро.

Витрати на поховання ОСОБА_4 понесла ОСОБА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку ФОП «Ритуальні послуги» від 13 грудня 2024 року.

Позивач стверджує, що вказану вище квартиру ОСОБА_4 придбав під час спільного проживання з нею однією сім`єю, в зв`язку з чим просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для визнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , їх спільною сумісною власністю.

Вказані вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

За змістом ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Такий висновок кореспондується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19).

За змістом статті 29 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу відповідно до рішення суду від 9 вересня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у 2011 році примирилися та стали проживати разом однією сім`єю, але в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Вказаний висновок суду ґрунтується такими доказами.

Згідно довідки Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 з квітня 2002 року до листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ (м. Слов`янськ), з листопада 2015 року в Національній поліції України.

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 з 30 квітня 2017 року до 16 квітня 2019 року зареєстрована у АДРЕСА_5 , з 16 квітня 2019 року у АДРЕСА_4 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали спочатку декілька місяців окремо за адресами: у АДРЕСА_4 ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . Пізніше, у 2011 році зійшлися знову і проживали за адресою: АДРЕСА_3 .

В той же час, ОСОБА_4 у цей час працював у Відділі поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області з місцем дислокації м. Слов`янськ, що підтверджується постановою ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» Медичної військово-лікарської комісії від 10.02.2025 №52.

Згідно копії паспорта ОСОБА_4 з 13 березня 2009 року мешкав та був зареєстрований у АДРЕСА_3 .

Дорученням від 31 березня 2022 року начальник Головного управління Національної поліції в Донецькій області у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадження на території країни воєнного стану доручив підлеглим начальникам підрозділів забезпечити передислокацію підпорядкованих працівниць за межі Донецької області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 5 квітня 2022 року на період воєнного стану капітана поліції ОСОБА_1 підпорядковано у розпорядження начальника Хмельницького районного управління ГУНП в Хмельницькій області.

Згідно довідок начальника Хмельницького районного управління ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_1 в період з 5 квітня 2022 року до 26 липня 2022 року перебувала у розпорядженні начальника вказаного управління поліції, щоденно перебувала на службі.

З наказу від 9 вересня 2022 року вбачається, що головою Національної поліції України було повідомлено поліцейським, які перебувають поза місцями несення служби та тимчасово підпорядковані керівникам інших територіальних органів поліції, про необхідність прибуття до ГУНП до 20 вересня 2022 року.

Згідно медичним документам ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в медичних закладах м. Краматорська, Донецької області, з 5 до 25 січня 2023 року, з 22 жовтня до 14 листопада 2024 року, на амбулаторному лікуванні з 16 листопада до 20 грудня 2024 року.

29 вересня 2011 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_4 та ОСОБА_1 довіреність на право керування та розпорядження автомобілем, який йому належить, що підтверджує факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсно проживали однією сім`єю.

Так, свідок, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є дідусем відповідача ОСОБА_7 по справі та батьком позивача ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснив, що в 2002 році його донька ОСОБА_8 одружилася з ОСОБА_4 . У шлюбі у них у 2003 році народилася донька ОСОБА_7 . Мешкали спільно як сім`я за однією адресою: АДРЕСА_4 . У 2010 році ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розлучилися, не зійшлись характерами. Рік прожили окремо, а потім знову почали жити разом за адресою: АДРЕСА_3 , яку придбав ОСОБА_9 . За вищевказаною адресою проживали разом як чоловік і дружина, мали спільний бюджет, дохід був однаковий, оскільки разом працювали у відділі поліції, в одному відділі. З початком повномасштабного вторгнення, а саме в березні 2022 року доньку ОСОБА_8 по роботі направили до Хмельницького. ОСОБА_9 залишився в м. Слов`янську і продовжив працювати в місцевому відділі поліції. Зв`язок ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підтримували і на відстані, продовжували вести спільний побут, купили холодильник. Коли ОСОБА_8 зламала ногу і перебувала в лікарні ОСОБА_9 навідував її в лікарні як дружину. У 2024 році разом купили ще одну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за гроші, які були відкладені із заробітної плати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Договір купівлі-продажу був оформлений на ОСОБА_10 . Квартира була куплена на спільні гроші з ОСОБА_11 . Робили в ній ремонт. У нотаріуса під час укладення договору-купівлі квартири за вищевказаною адресою ОСОБА_8 не була, оскільки була у лікарні. Коли у ОСОБА_9 стався крововилив ОСОБА_8 завжди була поруч. Вона займалась і похованням ОСОБА_9 .

Свідок, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір`ю позивача по справі та бабусею відповідача ОСОБА_7 , мешкає в АДРЕСА_4 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у 2002 році, одружилися, у 2003 році у них народилася донька ОСОБА_7 . Коли донька була в декретній відпустці, то всі проживали разом: свідок, її чоловік, донька, ОСОБА_9 та їхня донька ОСОБА_7 . У 2010 році у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стався сімейний розлад і вони розлучилися. Але із зятем ОСОБА_9 відносини залишилися гарними, він їх часто навідував. У 2011 році ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знову вирішили жити разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . І почали в ній мешкати як сім`я, продовжували працювати в поліції, в одному відділку, дуже любили свою доньку, завжди допомагали один одному, вели спільний бюджет, разом робили ремонт в квартирі, купували їжу, вчили доньку, наймали репетиторів, разом їздили на відпочинок, святкували свята. Разом мешкали за вищевказаною адресою до початку повномасштабного вторгнення. Потім ОСОБА_8 було відправлено у відрядження, але ОСОБА_8 і ОСОБА_9 продовжували спілкуватися, дзвонили один одному і по телефону, і по відеозв`язку. ОСОБА_14 була у ОСОБА_15 і щоб їй не так було сумно, батьки купили їй собаку. Коли ОСОБА_8 зламала ногу, ОСОБА_9 завжди був поруч, допомагав і піклувався про цивільну дружину. ОСОБА_16 навідував дружину в лікарні і лікарі там розуміли, що це чоловік ОСОБА_8 . З часом ОСОБА_8 було потрібно повернутися до служби в межі Донецької області, оскільки ОСОБА_8 особисто не мала змоги здати орендовану квартиру в м. Дніпрі, то ОСОБА_9 поїхав і здав її орендодавцю. У 2024 році ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вирішили придбати ще одну квартиру, а першу залишити доньці. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обирали квартиру разом. Квартиру придбали за спільні гроші. В день укладення купівлі-продажу ОСОБА_8 у нотаріуса присутня не була, оскільки на той період була після операції і не мала змоги рухатися, тому у нотаріуса був тільки ОСОБА_9 . Коли у ОСОБА_9 стався крововилив у мозок ОСОБА_8 приймала активну участь у його транспортуванні до м. Дніпра, завжди була поруч з ним у лікарні, потім займалась його похованням.

Свідок, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в судовому засіданні пояснив, що він у лютому 2024 році через спільних знайомих познайомився з ОСОБА_18 . Наразі є хлопцем ОСОБА_7 . Працює на Новій Пошті в м. Слов`янську. Знав батька ОСОБА_7 ОСОБА_10 . Познайомився з останнім, коли проводив ОСОБА_7 додому за адресою: АДРЕСА_3 . Часто запрошували його в гості за вищевказаною адресою. За цією адресою проживали втрьох ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Батьки ОСОБА_7 спілкувалися між собою як дружина та чоловік, завжди були поруч. Був на святах родини, до яких вони готувалися сумісно. Разом із батьками ОСОБА_7 спільно їздили на відпочинок. Знає, що батьки ОСОБА_7 працювали у поліції. У листопаді 2024 році ОСОБА_9 часто приїзжав до лікарні до ОСОБА_8 , коли остання зламала ногу. Також повідомив, що батьки ОСОБА_7 , хотіли купити спільну квартиру. Свідок разом з ОСОБА_7 та її батьками дивилися квартиру. Квартира купувалась для ОСОБА_7 . Коли у ОСОБА_9 стався крововилив у мозок, свідок приїхав до лікарні, де вже була ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . ОСОБА_8 поїхала разом зі швидкою. Вона увесь час була поруч у лікарні із ОСОБА_9 . Матері ОСОБА_9 свідок у лікарні не бачив. Похованням ОСОБА_9 займалась ОСОБА_8 .

Свідок, ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є її батьками. Спочатку усі разом проживали, а в подальшому у 2010 році між батьками стався розлад і вони розійшлися. У 2011 році батьки знову зійшлися та проживали за адресою: АДРЕСА_3 . Родина релігійна, батьки повінчані, тому повторно шлюб не реєстрували. ОСОБА_7 разом з батьками проживали утрьох до того моменту, коли батько захворів. Не враховуючи відряджень матері, ОСОБА_7 виїхала разом з матір`ю у м. Хмельницький, а потім у м. Дніпро. Батько приїздив до них. Коли у батька у грудні 2024 році стався крововилив у мозок, усіма питаннями по лікуванню батька займалась мати. Вона також поїхала разом з батьком до лікарні, шукала ліки для батька. У ОСОБА_15 мешкала у подруги, а вдень була у батька в лікарні. Квартиру на ОСОБА_19 обирали утрьох, мали спільну групу в соціальних мережах, де це все обговорювали. Квартира купувалась за спільні гроші батьків, в родині була спільна чорна папка з грошима (гривні і долари), звідки всі мали змогу брати кошти. Гроші в папку клали як мати, так і батько після отримання заробітної плати. Під час укладення договору купівлі-продажу, її мати ОСОБА_1 перебувала вдома, оскільки були проблеми зі зламаною ногою. Потім батько ОСОБА_4 повідомив доньці і ОСОБА_1 , що в них є квартира.

Свідок, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є пенсіонером МВС, працювала разом з ОСОБА_4 у райвідділі, в судовому засіданні пояснила, що вона знає родину ОСОБА_21 більше 12 років. Після об`єднання у 2012 - 2013 році райвідділу та міськвідділу познайомилась з ОСОБА_8 . ОСОБА_9 завжди казав, що ОСОБА_8 є його дружиною. ОСОБА_8 є хрещеною матір`ю дитини свідка. Часто приходили один до одного в гості. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 мешкали разом за адресою: АДРЕСА_3 , вели спільний побут, на всіх святах завжди були разом, на роботі обідали часто утрьох: свідок, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , купували один одному подарунки. ОСОБА_9 називав ОСОБА_8 «Анютка», а дочку «принцеса». Про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були розлучені, дізналася не відразу, бо вони завжди казали про себе як чоловік і дружина. Після повномасштабного вторгнення ОСОБА_8 з ОСОБА_7 виїхали до м. Хмельницького, та спочатку проживали разом зі свідком в гуртожитку. Потім ОСОБА_8 була вимушена у вересні повернутись до служби за місцем мешкання. Коли ОСОБА_8 перебувала в м. Хмельницькому ОСОБА_9 завжди дзвонив дружині і донці, цікавився їхнім життям та як пройшов день. Потім ОСОБА_8 була відряджена до м. Дніпра. У 2024 році свідок повернулась до м. Слов`янська, де знову почали відбуватися спільні зустрічі із родиною ОСОБА_21 . Знала про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 хотіли придбати квартиру. Була у цій квартирі, куди її запросили разом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Гроші в родині ОСОБА_21 були спільні. Знає, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 завжди міняли гривні на долари, щоб придбати квартиру. Інші гроші йшли на родину. Коли з ОСОБА_9 трапилася хвороба, у лікарні з ним як в м. Слов`янську так і в м. Дніпрі завжди була ОСОБА_8 , похованням ОСОБА_9 займалась також ОСОБА_8 .

Свідок, ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_21 з 2015 року, разом працювали у поліції, потім почали дружити і спілкувалися як друзі сім`ями. Про факт того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були розлучені не знала, дізналася про це лише після смерті ОСОБА_9 . Повідомила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вели спільний побут, бюджет, ходили разом за покупками, купували один одному подарунки. Свідок деякий час, десь 2017-2018 р.р., мешкала, ночувала в сім`ї ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_3 . Всі свята свідок разом з родиною ОСОБА_21 святкували разом, наявні спільні фотознімки з цих подій. Після 2022 року знає, що ОСОБА_9 залишився в м. Слов`янськ, а ОСОБА_8 виїхала. Знає, що останні давно мріяли і придбали собі квартиру по ОСОБА_19 . З ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завжди підтримували зв`язок у телефонному режимі. Також зазначила, що в неї в один день загинули батьки, і саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 допомогли їй грошима на поховання батьків, позичивши їй 2000 доларів. Борг заявник віддавала частинами. ОСОБА_23 повернути їх як ОСОБА_9 так і ОСОБА_8 . Саме ОСОБА_8 займалась лікуванням ОСОБА_9 і перебувала поруч з чоловіком у лікарні. Потім займалась його похованням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) суд виснував, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 також підтверджується наданими позивачем наступними доказами: спільними фотографіями у різний період з 2011 -2024 рік, відеофайлами щодо спільного побуту та відпочинку, листуванням у мобільних застосунках, виписками з карткових рахунків, з яких вбачається здійснення перерахунку один одному грошових коштів для ведення спільного побуту, здійсненням витрат ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_4 , прийняттям участі у лікуванні ОСОБА_4 , спільними витратами на утримання доньки і здійсненням спільних побутових витрат на утримання сім`ї та облаштування помешкання, наданням взаємної допомоги.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 відкрили депозитні рахунки, а також здійснювали спільні накопичення грошових коштів у готівковому вигляді задля заощаджень, здійснювали спільний відбір житла на інтернет ресурсах з метою придбання окремого житла для доньки ОСОБА_3 .

Отже, аналіз досліджених у сукупності доказів, наданих до матеріалів справи свідчить, про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виникли взаємні права і обов`язки у розумінні положень ст. 3 Сімейного кодексу України.

Таким чином, сукупність наданих позивачем і оцінених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2011 року до смерті ОСОБА_4 12 грудня 2024 року, що є підставою для встановлення зазначеного факту в судовому порядку відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Нормою ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи питання щодо правового режиму майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності (постанова Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 359/8985/17, провадження № 61-41967св18).

Разом з тим, згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У судовому засіданні наведеними вище доказами також встановлено, що в період сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 15 листопада 2024 року придбав квартиру за спільні кошти з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до вимог ст. 74 СК України є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Вказане є підставою для визнання цієї квартири їх спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірної квартири.

Позивач в судовому засіданні не ставить питання щодо скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на спірну квартиру, тому заходи забезпечення позову, які встановлені ухвалою суду від 27.05.2025, не підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 2 422, 40 грн. судового збору, однак вимога щодо відшкодування понесених судових витрат не заявлена, тому судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 3, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 328, 355 Цивільного кодексу України, ст. ст. 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Головкіна Наталія Андріївна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку квартири - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу в період з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 ) право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 02 квітня 2026 року.

Суддя О.О. Соловйова