КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/15879/24

номер провадження: 22-ц/824/1057/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг - Понг», перейменованого на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» - Нижник Вікторії Василівни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року у складі судді Тихої О.О., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (далі - ТОВ «ФК «Пінг-Понг»), перейменоване в подальшому на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (а.с.121-123) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 березня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №1889618 в електронній формі, відповідно до якого відповідачу були надані кошти у сумі 14 000 грн 00 коп.

Позивач вказував, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому грошові кошти в обсязі та у строки, визначені умовами кредитного договору, проте відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 33 250 грн 00 коп., яка складається: з простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 000 грн 00 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 17 570 грн 00 коп. та заборгованості за комісією у сумі 1 680 грн 00 коп.

Позивач зазначав, що 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» (далі - ТОВ «Діджі Фінанс») укладено договір факторингу №03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Діджі Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №1889618 від 18 березня 2020 року.

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджі Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №1889618 від 18 березня 2020 року на загальну суму 33 250 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №1889618 від 18 березня 2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , у розмірі 33 250 грн 00 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Пінг-Понг» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Пінг-Понг» - Нижник В.В. подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №03/10, відповідно до умов якого та згідно з додатком до договору факторингу №03/10 (Реєстру прав вимог), ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1889618 від 18 березня 2020 року у розмірі 33 250 грн 00 коп. Згідно з п.4.1 договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року право вимоги переходить від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» в день підписання цього договору.

Вказує, що 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку №1 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором у розмірі 33 250 грн 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 14 000 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками становить 17 570 грн 00 коп.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1 680 грн 00 коп.

Зазначає, що відповідно до п.1.3 договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року право грошової вимоги вважається відступленим ТОВ «ФК «Пінг-Понг» в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку ТОВ «ФК «Пінг-Понг» або ТОВ «Діджи Фінанс» або підписання будь-яких документів.

Вказує, що оскільки додаток до договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року та додаток до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року містять інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги, до позовної заяви позивачем були долучені саме витяги з додатків до договорів факторингу, що не суперечить вимогам п.2 ст.95 ЦПК України.

Зазначає, що до позовної заяви були додані докази, якими доведено відступлення ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» за кредитним договором №1889618 від 18 березня 2020 року, а саме: копія договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року; витяг із додатку до договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року; копії платіжних інструкцій за договором факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року; копія договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року; витяг із додатку до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року; повідомлення про повний розрахунок за договором факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року. Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним доказам, що призвело до порушення принципу змагальності сторін.

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 33 250 грн 00 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 березня 2020 року о 01:03:49 год на сайті miloan.ua позичальником з IP адреси: НОМЕР_1 була оформлена анкета-заява на кредит №188961818 від 18 березня 2020 року, яка містить докладну інформацію щодо особи відповідачки, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний код; дату народження; стать; серію та номер паспорту громадянина України; адресу реєстрації, а також номер мобільного телефону та електронну адресу. Крім того, з вказаної заяви вбачається процес її оформлення та розгляду, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування.

На підставі вказаної заяви 18 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1889618 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець надав ОСОБА_1 (позичальнику) грошові кошти у сумі 14 000 грн 00 коп., строком користування на 30 днів, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 17 квітня 2020 року.

Відповідно до п.1.5.1 укладеного кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 1 680 грн 00 коп.

Проценти за користування кредитом - 6 300 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована (п.1.5.2 кредитного договору).

У п.1.6 кредитного договору зазначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені у п.2.3.3 кредитного договору.

За змістом п.6.1, п.7.1 кредитного договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та набуває чинності з моменту його укладання в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту.

Укладання ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 кредитного договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 кредитного договору).

З платіжного доручення №16766087 від 18 березня 2020 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» на платіжну картку № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 , було перераховано грошові кошти у сумі 14 000 грн 00 коп. з призначенням платежу: «Кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору №1889618». В свою чергу відповідачкою не надано доказів того, що платіжна картка № НОМЕР_2 відкрита не на її ім`я. Клопотання про витребування доказів того, що вказана платіжна картка належить іншій особі, а не їй, відповідачкою не заявлялось.

02 вересня 2024 року позивачем на адресу відповідачки направлено досудову вимогу №1889618-АВ від 02 вересня 2024 року, яка залишена відповідачкою без виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що належних та допустимих доказів, про які заявляє позивач у позові щодо переходу до нього права вимоги за договором про споживчий кредит №1889618 від 18 березня 2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , матеріали справи не містять. Тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідачки заборгованості перед позивачем за вказаним договором у розмірі, зазначеному у розрахунку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як зазначалось вище, 18 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1889618.

Матеріали справи не містять доказів переходу до ТОВ «ФК «Пін-Понг» права вимоги ТОВ «Мілоан» до ОСОБА_1 , а відтак і права вимоги ТОВ «ФК «Пін-Понг» до ОСОБА_1 , і таких доказів позивачем суду не надано відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Установивши, що ТОВ «ФК «Пін-Понг» не довело права вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1889618 від 18 березня 2020 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Пін-Понг».

Доводи апеляційної скарги щодо переходу до ТОВ «ФК «Пін-Понг» права вимоги за кредитним договором спростовуються змістом договорів відступлення права вимоги від 09 жовтня 2020 року та 21 січня 2022 року, а також матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що додаток до договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року та додаток до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року містять інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч.1-2 ст.10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви позивачем були долучені саме витяги з додатків до договорів факторингу, що не суперечить вимогам п.2 ст.95 ЦПК України, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з такого.

Відповідно до п.2.1 договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фананс» та ТОВ «Мілоан», клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.1.1 договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фананс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг», в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Проте у матеріалах справи відсутній реєстр прав вимоги до договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс».

За таких обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність можливості встановити факт переходу права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» та, як наслідок, в подальшому до ТОВ «ФК «Пінг-Понг».

При цьому колегія суддів враховує, що реєстр прав вимоги до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фананс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг», в матеріалах справи також відсутній.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи дійсно містять реєстр прав вимоги, який є додатком до договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року та реєстр прав вимоги до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, однак вказані реєстри прав вимоги по своїй суті є бланками, які не заповнені сторонами відповідних договорів факторингу, вони не містять інформації про те, до кого та які права за ними відступаються.

Тобто у вказаних реєстрах прав вимоги відсутня будь-яка інформація щодо кредитного договору №1889618 від 18 березня 2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17 зазначив, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виснував, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі від ТОВ «Мілоан» права вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс», а відтак і до послідуючих факторів, що свідчить про відсутність у позивача права вимоги до відповідачки та є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову незалежно від обґрунтованості вимог позивача по суті спору.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстав для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки суду з цього приводу, зроблені судом, грунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

При цьому колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг - Понг», перейменованого на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» - Нижник Вікторії Василівни, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: