Справа № 464/8451/25
пр.№ 2/464/977/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2026 Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Чорна С.З.

секретар судового засідання Павліш О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за ненаданий товар,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за ненаданий товар, а саме 16400 грн., з яких: 6400 грн грошові кошти сплачені за товар та 10000 грн моральної шкоди.

Обґрунтовує позивач позов тим, що ним в месенджері Вайбер у групі «Меблярі Львова» було розміщено оголошення: «Терміново! Потрібна стільниця Luxe Form L016 платиновий білий 2270*860*38 R-3мм». 17.09.2025 ФОП ОСОБА_2 в месенджері Вайбер в особисті повідомлення відповів йому, що має у наявності таку стільницю у розмірі 3050х900 з радіусом г3. Ціна 6400 грн. і доставка в районі 4 днів. У месенджері Вайбер та у телефонній розмові сторони погодили адресну доставку вказаного товару після здійснення Відповідач надіслав в месенджері Вайбер в особисті повідомлення реквізити банківського рахунку для перерахування 100% передоплати, зазначивши, щоб у призначення платежу вказати «оплата стільниці». Відтак, 18.09.2025 між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу через месенджер Вайбер, відповідно до якого він оплатив вартість товару - стільниця Luxe Form L016 платиновий білий 3050х900 з радіусом г3 - у розмірі 6400 грн. Оплата здійснена 18.09.2025, що підтверджується банківською квитанцією. Однак, товар не отримав, незважаючи на неодноразові звернення до відповідача. 30.09.2025 у месенджері Вайбер він звернувся до відповідача з вимогою повернення коштів. Відповідач погодив повернення з проханням надіслати номер карти. 30.09.2025 він надіслав відповідачу реквізити номера свого карткового банківського рахунку для повернення коштів.З метою досудового врегулювання спору 01.10.2025, 07.10.2025 та 08.10.2025 звертався у месенджері Вайбер та у телефонних розмовах до відповідача із вимогою про повернення коштів.

Ухвалою суду від 19.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач подав до суду заяву за змістом якої позов підтримує в повному обсязі, просить такий задоволити, а розгляд справи проводити у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча згідно вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або заперечень не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданого позивачем клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, постановляючи заочне рішення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних особі, фізичних особі-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , вид діяльності виробництво кухонних меблів, виробництво інших меблів, виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, ремонт меблів і домашнього начиння, оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям, роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах.

Згідно з долучених до матеріалів справи позивачем скріншотів з соціальної мережі Viber вбачається, що позивач домовився з відповідачем ОСОБА_2 про придбання стільниця Luxe Form L016 платиновий білий 2270*860*38 R-3мм. Умови договору сторони погодили шляхом обміну повідомлень у месенджері Viber.

За результатами вказаного замовлення та спілкування через Viber з відповідачем позивачу було надано реквізити для оплати замовленого товару на користь отримувача ОСОБА_2 ..

Таким чином, аналізуючи вищезазначені докази по справі, суд приходить до переконання, що між сторонами по справі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 виникли договірні відносини з приводу купівлі стільниці Luxe Form НОМЕР_1 платиновий білий 2270*860*38 R-3мм.

Згідно квитанції №Х23Х-ЕКВР-4АР6-АЕОХ-ЕКВР- від 18.09.2025 позивач ОСОБА_1 перерахував кошти відповідачу ФОП ОСОБА_2 в розмірі 6400 грн., коментар відправника:пепреказ особистих коштів оплата стільниці L016.

Як вбачається зі доданих до матеріалів справи скріншотів з соціальної мережі позивач товар, а саме стільницю Luxe Form НОМЕР_1 платиновий білий 2270*860*38 R-3мм він не отримав у зв`язку із чим просив відповідача повернути сплачені кошти згідно квитанції №Х23Х-ЕКВР-4АР6-АЕОХ-ЕКВР- від 18.09.2025 в розмірі 6400 грн.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У розумінні наведеної норми позивач є споживачем, тобто фізичною особою, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб.

У відповідності до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів (ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Сторонами було погодження, що позивач має отримати замовлений товар протягом 4 днів.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Підтвердження того, що товар був переданий відповідачем у розпорядження позивача або зданий перевізнику для доставки позивачу, в матеріалах справи відсутнє.

Згідно з ч. 3 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що відповідачем ФОП ОСОБА_2 не виконано умови договору, а саме не передано позивачу замовлений товар, а саме стільницю Luxe Form L016 Відповідач на спростування вказаних обставин доказів не надав.

Як вбачається з скріншотів з соціальної мережі Viber позивач висловив вимогу відповідачу про повернення коштів у розмірі 6400 грн.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачем ненадано суду доказів, що ним було виконано обов`язки за договором купівлі-продажу, ані доказів повернення позивачу коштів, сплачених за товар.

Натомість, наданими позивачем письмовими доказами підтверджується наявність підстав для стягнення з відповідача коштів за договором купівлі-продажу, оскільки позивач у письмовому вигляді неодноразово повідомляв відповідача про повернення коштів, які сплачені за товар.

З огляду на порушення умов договору купівлі-продажу відповідачем, який не передав замовлений товар позивачу у визначений строк, ухиляється від повернення коштів позивачу або врегулювання спірного питання в інший спосіб, позивач має право на повернення коштів сплачених за товар,а саме стільницю Luxe Form L016 у розмірі 6400 грн., яка так і не була отримана позивачем, а відтак стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 коштів у розмірі 6400 грн, сплачених позивачем, є належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах.

Як вбачається з п. п. 5, 6 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема: 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди - є одним з способів захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; (п. 3 ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року, Справа № 752/17832/14-ц (Провадження № 14-538цс19) було сформульовано наступний правовий висновок: Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Також, у Постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.06.2022 року справі №569/20510/19 (провадження № 61-13787св20) зазначено, що аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Однак, позивачем не було надано будь - яких доказів на підтвердження завдання моральної шкоди у вказаному у позові розмірі та причинно - наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями та / або бездіяльністю відповідача.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповіно до до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при поданні позовної заяви про захист прав споживачів звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.610,662,664,693 ЦК України, ст.ст. 12,81,133,137,141,259,263-265,280-289,354,355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за ненаданий товар-задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за товар в розмірі 6400 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач:ФОП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя