Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/1700/25
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2026 року селище Крижопіль

Вінницької області

в складі: головуючого судді Лабая О.В.,

з участю секретаря судового засідання Трачук С.В.

розглянувши у селищі Крижопіль заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Крижопільського районного суду Вінницької області через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася із заявою про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі № 134/1700/25 за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог заявник покликається на те, що 12 лютого 2026 року Крижопільським районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у цивільній справі № 134/1700/25 за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку із складним матеріальним становищем заявник не має можливості виконати рішення суду одноразово у повному обсязі, проживає в сільській місцевості, на даний час не має стабільного доходу, перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює можливість одноразового виконання рішення суду

Заявник в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, через підсистему «Електронний суд» 30.03.2026 року надала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що наразі її щомісячний дохід обмежений, заявник не може сплатити одноразову сплату всієї суми заборгованості, тому просить дозволити сплачувати борг частинами протягом (500 грн до 30 числа кожного місяця), відповідно до її фінансових можливостей.

Головуючий по справі перебував у відпустці з 17 березня 2025 року по 23 березня 2026 року включно.

Представник ТОВ "Споживчий центр" в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим розглядати заяву у відсутності учасників справи. Їх неявка у відповідності до ст. 435 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 2ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши надану заяву та додані до неї документи, матеріали цивільної справи № 134/1700/24, дійшов до наступних висновків

Судом встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 12.02.2026 по справі № 134/1700/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_2 за первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 30.01.2025-100001167 від 30.01.2025 у розмірі 7800 гривень та судовий збір в сумі 2031, 67 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" за зустрічним позовом відмовити.

17.03.2026 рішення набрало законної сили.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Згідно ч.ч.1, 3, 4ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

В той же час, згідно з ч.5ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Тотожна за змістом норма передбачена й в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є право перетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі №9901/598/19.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини, а також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №796/43/2018, від 19.06.2019 року у справі №2-55/10).

Обґрунтовуючи підстави для розстрочення виконання судового рішення, заявник посилалась на те, що одноразове стягнення усієї суми боргу поставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки у нього відсутня можливість сплатити розмір заборгованості в повній мірі одним платежем, проживає в сільській місцевості, на даний час не має стабільного доходу, перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює можливість одноразового виконання рішення суду

Проте на підтвердження обґрунтування вимог заяви про розстрочку виконання рішення суду від 12.02.2026 по справі № 134/1700/25 відповідачем жодного доказу які б підтверджують матеріальний стан відповідача, наявність або відсутність доходу суду не надано та матеріали справи № 131/1192/25 не містять.

Разом з тим, в матеріалах заяви про розстрочку виконання судового рішення відсутні належні докази, які б підтверджували неможливість виконання судового рішення через хворобу боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні події, які безпосередньо стосуються відповідача. Також будь-яких відомостей про наявність інших осіб на утриманні ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, при розгляді заяви про розстрочку виконання судового рішення судом установлено, що відповідачем у справі № 134/1700/25 та його представником не надано суду належних доказів на підтвердження наявності обставин, які мають винятковий характер. бажання ОСОБА_1 сплатити заборгованість і добровільно виконати рішення суду шляхом розстрочення його виконання не є достатньою підставою для розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого порядку його виконання.

При цьому, наведені доводи сторони відповідача/боржника не можуть розцінюватись як такі, що є особливими або винятковими, та, у відповідності до приписів ст. 435 ЦПК України, унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення про стягнення коштів, оскільки заявником не було надано відомостей про його дійсний майновий стан, що є обов`язковим для врахування судом, вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення.

Крім того, суд також враховує, що безпідставне розстрочення виконання рішення суду підриває правовий принцип своєчасного та повного виконання судового рішення у цивільній справі, що є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відтак, суд встановивши, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тяжкого майнового стану заявником суду надано не було, а також не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, правові підстави для розстрочки виконання судового рішення від 12 лютого 2026 року у справі № 134/1700/25 відсутні, в зв`язку із чим дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.81, 258, 259, 260, 353, 354, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , про розстрочення виконання рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року в справі №131/1700/25 за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя: