КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 362/1464/23
провадження № 22-ц/824/2814/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову

в справі за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Калинівської селищної ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та повернення земельних ділянок,

за апеляційною скаргою керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року в складі судді Марчука О. Л.,

встановив:

У березні 2023 року Обухівська окружна прокуратура Київської області в інтересах держави в особі Калинівської селищної ради звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

1. Усунути перешкоди у здійсненні державою в особі Калинівської селищної ради права користування та розпорядження земельними ділянками, що розташовані у с. Хлепча Київської області, шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Сліпченко Н. В. від 15.02.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- №39690271 стосовно приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2340 га з кадастровим номером :02:012:0085;

- №39689580 стосовно приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2340 га з кадастровим номером :02:012:0084;

- №38195123 стосовно приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :02:002:0263;

2. Усунути перешкоди у здійсненні державою в особі Калинівської селищної ради права користування та розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами:

- :02:012:0080, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_4 ;

- :02:012:0081, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_5 ;

- :02:012:0082, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_9 ;

- :02:012:0083, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_8 ;

- :02:012:0084 площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_2 ;

- :02:012:0085 площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_2 ;

- :02:002:0262, площею 0,25 га, шляхом її повернення від ОСОБА_10 ;

- :02:002:0263, площею 0,25га, шляхом її повернення від ОСОБА_1 ;

- :02:002:0265, площею 0,25га, шляхом її повернення від ОСОБА_3 ;

- 221480903:02:002:0270 площею 0,25 га, шляхом її повернення від ОСОБА_7 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Великосолтанівською сільською радою, правонаступником якої є Калинівська селищна рада, не приймалось жодних рішень з питань передачі вказаних земельних ділянок у власність громадян, державні акти не видавались, сільська рада не була учасником правовідносин під час укладення договорів купівлі-продажу, жодним чином не виражала своєї волі на розпорядження землями комунальної власності на користь відповідачів, тому спірні земельні ділянки повинні бути повернуті на користь держави в особі Калинівської селищної ради.

04.07.2025 Обухівська окружна прокуратура звернулась до суду з заявою про забезпечення позову.

Просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки:

- з кадастровим номером :02:012:0080, площею 0,2340 га, власницею якої є ОСОБА_4 ;

- з кадастровим номером :02:012:0081, площею 0,2340 га, власницею якої є ОСОБА_5 ;

- з кадастровим номером :02:012:0082, площею 0,2340 га, власницею якої є ОСОБА_9 :

- з кадастровим номером :02:012:0083, площею 0,2340 га, власницею якої є ОСОБА_8 ;

- з кадастровими номерами :02:012:0084, площею 0,2340 га, власником якої є ОСОБА_2 ;

- з кадастровими номерами :02:012:0085, площею 0,2340 га, власником якої є ОСОБА_2 :

- з кадастровим номером :02:002:0262, площею 0,25 га, власником якої є ОСОБА_6 :

- з кадастровим номером :02:002:0263, площею 0,25 га, власником якої є ОСОБА_1 ;

- з кадастровим номером :02:002:0265, площею 0,25 га, власницею якої є ОСОБА_3 ;

- з кадастровим номером :02:002:0270, площею 0,25 га, власницею якої є ОСОБА_7 .

Заява обґрунтована тим, що обставини позовної заяви та долучені до неї докази безпосередньо вказують на наявність ризику відчуження спірних земельних ділянок, враховуючи, що деякі спірні земельні ділянки вже були відчуженні первинними власниками, а тому додаткові докази до даної заяви не додаються.

Вважає, що існує реальна загроза подальшого відчуження спірних земельних ділянок на користь інших осіб, що ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року в задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову відмовлено.

Висновки суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову мотивовані тим, що суду не надано відомостей про те, що відповідачі мають намір відчужити спірні земельні ділянки. З часу отримання судом даного позову минуло понад два роки і за цей час відповідачі не вчинили дій стосовно спірного майна. Як наслідок, відсутні підстави вважати, що не накладення арешту на спірні земельні ділянки може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів за захистом яких прокурор звернувся до суду.

19.09.2025 керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що зазначені в позовній заяві обставини справи та долучені докази безпосередньо вказують на наявність ризику відчуження спірних земельних ділянок, враховуючи, що деякі земельні ділянки вже бути відчужені первинними власниками.

Вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) є не що інше, як застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін ( постанова Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22).

Наявність у відповідачів правомочностей власника спірного майна вказує на можливість у будь-який момент ( в тому числі під час розгляду цієї справи, але до прийняття остаточного рішення) розпорядитися цим майном на користь третіх осіб, що може призвести до неможливості виконання рішення в цій справі про витребування спірного майна. Отже, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про витребування його з володіння відповідача в разі задоволення такого позову ( постанова Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22).

Судом першої інстанції вказані висновки Верховного Суду враховано не було.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судовому засіданні прокурор Київської обласної прокуратури Кузьменко К. О. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим піл час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Правилами частини першої статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами: зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій. що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, під час використання механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23.

У постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами: 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з частиною першою статті 350 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Предметом позову у цій справі є усунення перешкод у здійсненні державою в особі Калинівської селищної ради права користування та розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами: :02:012:0080, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_4 ; :02:012:0081, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_5 ; :02:012:0082, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_9 ; :02:012:0083, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_8 ; :02:012:0084, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_2 ; :02:012:0085, площею 0,2340 га, шляхом її повернення від ОСОБА_2 ; :02:002:0262, площею 0,25 га, шляхом її повернення від ОСОБА_6 ; :02:002:0263, площею 0,25 га, шляхом її повернення від ОСОБА_1 ; :02:002:0065, площею 0,25 га, шляхом її повернення від ОСОБА_3 ; :02:002:0270, площею 0,25 га, шляхом її повернення від ОСОБА_7 .

Враховуючи характер спору і зміст позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки, частина з яких в подальшому була відчужена на підставі договорів купівлі-продажу.

Зважаючи на предмет позову, а також реальну можливість відповідачів здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірних земельних ділянок, з метою недопущення ускладнення виконання рішення суду в разі задоволення позову, існують беззаперечні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:012:0080; :02:012:0081; :02:012:0082; :02:012:0083; :02:012:0084; :02:012:0085; :02:002:0262; :02:002:0263; :02:002:0065; :02:002:0270, що знаходяться на території с. Хлепча Київської області та належать відповідачам.

Заявлені в заяві заходи забезпечення позову є достатніми і співмірними заходами забезпечення позову, виходячи із характеру пред`явлених позивачем вимог, правовою природою відносин, що виникли між сторонами.

Вказані заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідачів під час розгляду та вирішення юридичного спору, недопущення з їх боку дій, що можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Наведені в оскаржуваній ухвалі підстави відмови у застосування таких заходів забезпечення позову, як арешт майна, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22).

Без вжиття заходів забезпечення позову відповідачі мають можливість безперешкодно відчужити нерухоме майно, яке є предметом спору. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки таке майно залишається в їх володінні та користуванні.

З огляду на зазначене, з урахуванням обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, що мають значення для вирішення заяви про забезпечення позову, не урахував доводів прокурора, не надав їм належної правової оцінки, не перевірив матеріали справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду судом, який ухвалить остаточне рішення но суті вирішення спору.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами:

- :02:012:0080, площею 0,2340 га, що належить ОСОБА_4 ;

- :02:012:0081, площею 0,2340 га, що належить ОСОБА_5 ;

-:02:012:0082, площею 0,2340 га, що належить ОСОБА_9 ;

- :02:012:0083, площею 0,2340 га, що належить ОСОБА_8 ;

- :02:012:0084, площею 0,2340 га, що належить ОСОБА_2 ;

- :02:012:0085, площею 0,2340 га, що належить ОСОБА_2 ;

- :02:002:0262, площею 0,25 га, що належить ОСОБА_6 ;

- :02:002:0263, площею 0,25 га, що належить ОСОБА_1 ;

- :02:002.0265, площею 0,25 га, що належить ОСОБА_3 ;

- :02:002:0270, площею 0,25 га, що належить ОСОБА_7 .

Стягувач:

Обухівська окружна прокуратура Київської області (ЄДРПОУ , юридична адреса: Київська область, м. Обухів, вул. Володимира Чаплінського, 7).

Боржники:

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 );

ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 );

ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_3 );

ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_4 );

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 );

ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 );

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 );

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 );

ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_9 ).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.03.2026.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук