ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Чернівці Справа № 716/1932/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Міністерство оборони України,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Вайновської О.Є., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту перебування на утриманні свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обґрунтовував тим, що він як рідний син загиблого під час виконання бойового завдання військовослужбовця ОСОБА_3 перебував на утриманні останнього до моменту його загибелі.

Вказує, що батьки розлучилися на підставі рішення суду і мати виїхала за кордон, а тому він з 2013 року проживав з батьком та перебував на його утриманні.

З метою отримання грошової допомоги після смерті батька він звернувся до МОУ із відповідним проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу як утриманцю померлого, зазначивши про свій родинний зв`язок. Однак, його документи були повернуті на доопрацювання, так як не встановлено факт його перебування на утриманні загиблого батька, що не дає можливості на отримання одноразової грошової допомоги.

Стверджує, що перебуваючи на військовій службі, його батько регулярно надсилав йому грошові кошти на його утримання, так як він навчався та здійснював догляд за своєю бабусею. Зазначені грошові кошти були постійним і основним джерелом засобів до його існування, адже він не був працевлаштований, а займався Провадження №22-ц/822/606/26

рутинними побутовими завданнями.

Звертає увагу на те, що батько усвідомлював його неспроможність особисто заробляти й отримувати дохід для власного проживання, а тому надавав кошти, оплачував лікування, витрати на харчування та одяг, оплачував комунальні послуги, що є поважними обставинами для задоволення заяви.

На підставі наведеного просив суд встановити факт його перебування на утриманні батька.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Наводить обставини, викладені в заяві та вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо відмови в її задоволенні, адже заявником належними та допустимими доказами було доведено факт перебування на повному утриманні батька, оскільки апелянт з 2013 року проживав разом із батьком, вели спільне господарство, мав власні обов`язки, а після мобілізації батька виконував надані ним доручення по господарству.

Вказує, що його батько усвідомлюючи завантаженість і зайнятість сина побутовими справами й навчанням, відсутність у нього будь-якого джерела доходу, здійснення догляду за хворою бабусею, потребу у купівлі продуктів харчування, одягу, оплату комунальних послуг, ліків, систематично утримував сина, надсилаючи йому щомісячно кошти необхідні для проживання.

З посиланням на норми права, що регулюють спірні правовідносини, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги заяви задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції правильно врахував, що заявник не довів належними й допустимими доказами статусу утриманця загиблого військовослужбовця.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи встановлено, що на час загибелі батька ОСОБА_1 досяг повноліття, працездатності, отримав фахову передвищу освіту за освітньо-професійним ступенем «фаховий молодший бакалавр», до органів ПФУ для оформлення пенсії по втраті годувальника не звертався.

Відсутність у заявника постійної роботи та джерела доходу, хоча такі докази і не надавались заявником для порівняння із доходами батька, періодичне надання батьком матеріальної допомоги синові не свідчать про перебування останнього на утриманні батька в розумінні ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому суд дійшов висновку про те, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували його належність до категорії непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до зазначеного Закону, а отже не доведено наявності підстав для виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що рішення наведеним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зазначений батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.06.2004 року (а.с.13).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу №2025/007721300 з реєстру Веренчанської ТГ (а.с.12).

03.06.2013 року розірвано шлюб, який зареєстровано 11.02.2004 року у виконкомі Боровецької сільської ради Кіцманського району, актовий запис №01 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.06.2013 року у справі №718/976/13 (а.с.14-15).

У відповідності до копій довідок виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №393 від 23.06.2025 року та №394 від 23.06.2025 року ОСОБА_1 фактично проживав без реєстрації по АДРЕСА_2 однією сім`єю зі своїм батьком ОСОБА_3 у період з 01.01.2022 року по 21.03.2024 року, вони мали спільний побут та вели спільне господарство (а.с.16-17).

ОСОБА_1 навчався в ВСП «КФК ЗВО «ПДУ» на заочній контрактній формі навчання у період з 01.09.2021 року по 28.06.2024 року, що підтверджується довідкою №04.2-08/2201 від 16.07.2024 року (а.с.19).

З акту обстеження домогосподарства по АДРЕСА_2 від 23.06.2025 року встановлюється, що ОСОБА_1 проживає у вказаному домоволодінні з 01.01.2022 року з батьком однією сім`єю, і по теперішній час проживає без реєстрації, після призову на військову службу під час мобілізації на особливий період сімейні відносини між батьком та сином не припинялися, спільний побут та ведення господарства збереглися (а.с.20).

ОСОБА_1 22.03.2024 року було сповіщено про загибель батька ОСОБА_3 , що підтверджується копією сповіщення №125 (а.с.21).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.22).

Згідно довідки №466 від 15.10.2025 року виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Романко здійснив похорон свого батька ОСОБА_3 (а.с.25).

Витягом з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2025 року №12/д, ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання документи, що підтверджують перебування останнього на утриманні загиблого військовослужбовця та які підтверджують право на призначення пенсії у разі втрати годувальника, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.27).

З виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 в АТ «Універсалбанк» від 01.10.2025 року вбачається рух коштів по картці НОМЕР_3 у період з 01.10.2021 року по 24.03.2024 року, сума зарахувань склала у зазначений період 262 996,44 грн, крім того, з рахунків BILLER-C2CMB, CASH*SENSE02CARD CARD та name23, які по твердженню заявника належали його батькові, здійснювалися грошові перекази на особистий рахунок ОСОБА_1 , а саме: 24.05.22 1000 грн; 05.06.22 2000 грн; 24.06.22 1000 грн; 03.07.22 1000 грн; 12.07.22 1000 грн; 28.07.22 1000 грн; 02.08.22 1000 грн; 10.08.22 500 грн; 22.08.22 1000 грн; 31.08.22 1000 грн; 03.09.22 1000 грн; 08.09.22 3000грн; 15.09.22 1000 грн; 16.09.22 500 грн; 29.09.22 1000 грн; 05.10.22 5000 грн; 12.10.22 1000 грн; 29.10.22 5000 грн; 05.11.22 1000 грн; 15.11.22 1000 грн; 17.11.22 1000 грн; 25.11.22 1000 грн; 10.12.22 3000 грн; 28.12.22 2000 грн; 02.01.23 2000 грн; 12.01.23 2000 грн; 31.01.23 2000 грн; 01.03.23 3000 грн; 06.05.23 3000 грн; 13.05.23 5000 грн; 26.05.23 3000 грн; 18.06.23 5000 грн; 11.07.23 5000 грн; 12.08.23 5000 грн; 30.09.23 5000 грн; 01.11.23 5000 грн; 23.11.23 5000 грн; 09.01.24 100 грн на загальну суму 86000 грн (а.с.28-61).

Матеріали справи також містять письмові докази, які підтверджують здійснення ОСОБА_1 догляду за своєю бабусею ОСОБА_5 , яка є інвалідом 2 групи з дитинства (а.с.62-69).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року в справі №308/17634/23 зазначено, що:

«108. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

109. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

110. Частиною першою статті 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

111. Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.

112. У справах окремого провадження суд підтверджує наявність чи відсутність певних юридичних фактів, що є умовою здійснення прав і реалізації інтересів заявника. Тому суд наділений лише повноваженнями з`ясувати можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд, встановивши наявність чи відсутність певного юридичного факту, своїм рішенням підтверджує це, не зобов`язуючи особу діяти певним чином.

113. Під час з`ясування юридичного значення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого суд обмежений у вирішенні питання про те, наділений чи ні заявник тим суб`єктивним правом, що підтверджується юридичним фактом, який просить встановити заявник.

114. Іншими словами, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого пов`язане з доведенням підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу.

115. Однак судове рішення, ухвалене загальним судом у порядку окремого провадження, про наявність чи відсутність цього юридичного факту набуває самодостатнього значення і не є вирішенням питання про те, чи має заявник певне суб`єктивне право.

116. Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі №161/9609/22).

117. Виходячи з наведених вище міркувань правова мета, задля якої заявник ініціює встановлення судом факту його перебування на утриманні померлого, не може впливати на судову юрисдикцію та імперативно визначати вид судочинства, в якому такий факт підлягає розгляду.

134. Установлення факту перебування особи на утриманні передує зверненню до відповідних органів за призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця.

135. Судове рішення про встановлення факту перебування особи на утриманні є тим документом, який заявник подає для призначення йому одноразової грошової допомоги як утриманцю загиблого (померлого) військовослужбовця (пункті 10 Порядку № 975). Тобто таке судове рішення є обов`язковим (преюдиційним) для органів військового управління.

136. Отже, чинне правове регулювання створює передумови для можливості реалізації права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги утриманцю загиблого військовослужбовця без вирішення публічно - правового спору, що відповідає як прагненню ефективного соціального захисту близьких загиблих військовослужбовців, так і принципам процесуальної економії.

137. Водночас, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень.

138. Однак на етапі встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні публічно-правовий спір між позивачем та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення одноразової грошової допомоги, ще не виник. Заперечення суб`єкта владних повноважень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свідчать про існування спору про право.

139. Публічно-правовий спір може виникнути (але не обов`язково) у тому випадку, якщо після встановлення судом факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця суб`єкт владних повноважень відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов`язані з доведеністю факту утримання.

143. Одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця призначається і виплачується фізичим особам, які мають право на її отримання (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого).

144. За такого правового регулювання можна зробити висновок, що в таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт перебування особи на утриманні може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства.

145. У постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, де, серед іншого, виснувала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

146. Велика Палата Верховного Суду вважає, що сформовані у зазначеній постанові висновки є правозастосовними до цих правовідносин про встановлення факту перебування онуки на утриманні загиблого діда (військовослужбовця), оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки також передбачено частиною першою статті 315 ЦПК України і метою встановлення факту є призначення і виплата одноразової грошової допомоги».

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі №753/21178/21).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21).

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Метою встановлення факту у даній справі заявник вказав реалізацію права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», постановою КМУ від 28.02.2022 року.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) т спеціальні збори чи для проходження служби і у військовому резерві», затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року №975, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до статті 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною 1 статті 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно з частиною 1 статті 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

В частині 4 обумовлено хто вважаються непрацездатними членами сім`ї.

Статтею 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (постанова ВС від 22.10.2020 року у справі №210/343/19, від 22.05.2019 року у справі №520/6518/17, від 27.06.2018 року у справі №210/2422/16-ц).

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (Див. постанову ВС від 22.05.2019 року у справі №520/6518/17).

Відповідно до частини 4 статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, з-поміж іншого зазначаються, зокрема: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Суд першої інстанції, зробивши висновки про те, що заявник хоч і проживав тимчасово разом з батьком ОСОБА_3 до дня його смерті (загибелі) без реєстрації за адресою по АДРЕСА_2 , проте останній також здійснював, як стверджує, догляд за своєю бабусею, яка проживає за адресою с. Борівці Чернівецького району, та дійшов вірного висновку про те, що такі докази в сукупності з показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є недостатніми для ухвалення рішення про задоволення поданої ОСОБА_1 заяви, крім того, останній не звертався до органів ПФУ для оформлення пенсії по втраті годувальника.

Окрім цього, апеляційний суд вважає, що надані заявником докази не підтверджують ту обставину, що він перебував на повному утриманні батька ОСОБА_3 або одержував від нього допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки, як вже зазначалося, за твердженням заявника із рахунків (BILLER-C2CMB, CASH*SENSE02CARD CARD та name23), які ніби належали його батьку (матеріали справи не містять належних та допустимих доказів належності таких ОСОБА_3 ), надходили кошти, що в загальній сумі за вказаний період склали 86000 грн, що становить лише 32,70% від суми загальних надходжень у розмірі 262 966,44 грн за той самий період, а тому не можна сказати, що вказані надходження були основним і єдиним джерелом для існування, оскільки наданий рух коштів по рахунку свідчить і про наявності інших джерел доходів заявника.

Також, заявник не надав суду відомостей про отримання у такий період інших доходів, враховуючи, що останній є повнолітнім, працездатним, отримав передвищу освіту, офіційно здійснює догляд за бабусею.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно рішення КСУ від 3.06.1999 по справі № 5-рп/99 факт перебування особи на утриманні має бути доведений конкретними матеріальними критеріями.

Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів (наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру), які зумовлюють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні його батька ОСОБА_3 , суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання ОСОБА_3 йому матеріальної допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк