Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/139/26

Провадження № 2/943/716/2026

31 березня 2026 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області у складі судді Коса І.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Буську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

позивач ТОВ «Фінпром Маркет» через представника Ткаченко Ю.О. звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26898,88 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 червня 2025 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит №71867366, за яким відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 6000,00 грн., строком на 22 дні, зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,159% на день за користування цим кредитом, зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 15% від суми наданого Кредиту (900 грн), що їх зобов`язався повернути та сплатити відсотки, а також зі сплатою 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування цим кредитом. Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідач не виконав, що призвело до виникнення у нього заборгованості перед позивачем за Договором позики №71867366 від 11.06.2025 року на загальну суму 19 109,88 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 209,88 грн., заборгованості за комісією в сумі 900 грн. та заборгованості за пенею/неустойкою в розмірі 12000 грн. Крім того, 11 червня 2025 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит №8384629, за яким відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,95% на день за користування цим кредитом, зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 17,25% від суми наданого Кредиту (345 грн), що їх зобов`язався повернути та сплатити відсотки, а також зі сплатою неустойки в розмірі 100 грн. за кожен день понадстрокового користування цим кредитом. Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідач не виконав, що призвело до виникнення у нього заборгованості перед позивачем за Договором позики №8384629 від 11.06.2025 року на загальну суму 7 789,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2000 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 1444 грн., заборгованості за комісією в сумі 345 грн. та заборгованості за пенею/неустойкою в розмірі 4000 грн. Разом із тим, згідно Договорів факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 року первісний кредитор ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступив право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «Фінпром Маркет», до якого перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики №71867366 від 11.06.2025 року на загальну суму 19 109,88 грн. та за Договором позики №8384629 від 11.06.2025 року на загальну суму 7 789,00 грн. Оскільки відповідач добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.

Ухвалою судді від 12.02.2026 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установлений судом строк та спосіб не скористався.

Ураховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що 11 червня 2025 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71867366, за яким відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 6000,00 грн., строком на 22 дні, зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,159% на день за користування цим кредитом, зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 15% від суми наданого Кредиту (900 грн), що їх зобов`язався повернути та сплатити відсотки.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що 11 червня 2025 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії (надійний) №8384629, за яким відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,95% на день за користування цим кредитом, зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 17,25% від суми наданого Кредиту (345 грн), що їх зобов`язався повернути та сплатити відсотки.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» вищевказаний договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором (абзац другий ч. 1 ст. 12 цього Закону).

Так, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачем ОСОБА_1 було використано електронний підпис із одноразовим ідентифікатором «72136», відправленого 11.06.2025 о 20:59:29 год. через власну електронну пошту «», для підписання Договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71867366 від 11.06.2025 року.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачем ОСОБА_1 було використано електронний підпис із одноразовим ідентифікатором «468187», відправленого 11.06.2025 о 16:09:28 год. через власну електронну пошту «», для підписання Договору кредитної лінії (надійний) №8384629 від 11.06.2025 року.

Також судом установлено, що первісний кредитор у цій справі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 грошові кошти згідно вищевказаного Договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71867366 від 11.06.2025 року в сумі 6000,00 грн. на карту НОМЕР_1 (MASTERCARD), що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією №ac6cd63c-a893-44e6-abea-c38f6b64a6f4 від 11.06.2025.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що первісний кредитор у цій справі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 грошові кошти згідно вищевказаного Договору кредитної лінії (надійний) №8384629 від 11.06.2025 року в сумі 2000,00 грн. на карту НОМЕР_2 (VISA), що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією №515e1c91-6d1c-42ca-906d-6fecb1aa0812 від 11.06.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у статті 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 цього Закону).

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, ст. 207 ЦК України).

Згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, Суд виснував про безпідставність доводів позичальника, який покликався на те, що він не підписував кредитний договір у електронній формі та не погоджував його істотні умови, а також про відсутність правових підстав для визнання недійсним вказаного кредитного договору, підписаного позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію», а за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. При цьому, Судом констатовано, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, як комбінація цифр і/або букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Тотожні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, де Суд, відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору в електронній формі, виснував, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 констатовано, що при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відтак, суди встановили, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, особа через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого ТОВ «Гоуфінгоу» надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Подібні правові висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року в справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року в справі №234/7159/20 (суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині).

Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 грудня 2023 року в справі №212/10457/21, Суд, встановивши, що оспорювані позивачем відповідні кредитні договори укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року в справі №757/40395/20, від 20 червня 2022 року в справі №757/40396/20 та інших, які обґрунтовано враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору. У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивачем не доведено порушення його прав при укладенні відповідних договорів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно частини першої статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч. 13 ст. 11 цього Закону).

Згідно абзацу другого частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частинами другою і третьої статті 100 ЦПК України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній корпії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис, а також у паперових копіях електронного доказу, що не вважається письмовим доказом.

Згідно частини шостої статті 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 525, 611, 612, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Так, згідно Договорів факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 року первісний кредитор ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступив право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «Фінпром Маркет», до якого перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71867366 від 11.06.2025 року на загальну суму 19 109,88 грн., а також за Договором кредитної лінії (надійний) №8384629 від 11.06.2025 року на загальну суму 7 789,00 грн.

Разом із тим, як убачається із долученого представником позивача розрахунку заборгованості за Кредитним договором №71867366 від 11.06.2025 року, що відповідач ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості в розмірі 19 109,88 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 209,88 грн., заборгованості за комісією в сумі 900 грн. та заборгованості за пенею/неустойкою в розмірі 12000 грн.

Крім того, як убачається із долученого представником позивача розрахунку заборгованості за Кредитним договором №8384629 від 11.06.2025 року, що відповідач ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості в розмірі 7 789,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2000 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 1444 грн., заборгованості за комісією в сумі 345 грн. та заборгованості за пенею/неустойкою в розмірі 4000 грн.

При цьому, відповідачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів, які спростовували би вищевказані розрахунки заборгованості перед позивачем ТОВ «Фінпром Маркет», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідача, яким також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів».

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку в цілому. Однак, відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів належного виконання ним своїх обов`язків первісному кредитору ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», як і наступному кредитору в його грошовому зобов`язанні (позивачу ТОВ «Фінпром Маркет»).

За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем та погашення ним такої заборгованості, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості останнього перед позивачем на загальну суму в розмірі 10898,88 грн., чого відповідач не спростував, що є заборгованістю за тілом кредиту та нарахованими відсотками, окрім заборгованості за пенею/неустойкою на загальну суму 16000,00 грн.

При цьому, суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача штрафних санкцій, а саме: заборгованості за пенею/неустойкою в сумі 12000 грн. за Кредитним договором №71867366 від 11.06.2025 року, а заборгованості за пенею/неустойкою в сумі 4000 грн. за Кредитним договором №8384629 від 11.06.2025 року, виходячи із таких мотивів.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Як убачається із матеріалів справи, що згідно долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості за кредитними договорами представником позивача при нарахування загальної суми заборгованості позичальника ОСОБА_1 по вищевказаних кредитних договорах нараховано штрафні санкції (неустойка/пеня), серед іншого, нараховано: заборгованість за пенею/неустойкою згідно Кредитного договору №71867366 від 11.06.2025 року в сумі 12000 грн., а також заборгованість за пенею/неустойкою згідно Кредитного договору №8384629 від 11.06.2025 року в розмірі 4000 грн. (разом 16000 грн.), що суперечить п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, в силу якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 21 січня 2025 року справа №751/3052/23 виснував, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, зважаючи на запровадження 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, що на сьогодні не припинений та не скасований, а кредитні договори були укладені під час дії воєнного стану (11.06.2025), а тому заявлені представником позивача вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за пенею/неустойкою за укладеними кредитними договорами на загальну суму в розмірі 16000 грн., що нараховані під час дії воєнного стану, є незаконними та не можуть бути стягнутими.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути загальну суму заборгованості за отриманими кредитами на загальну суму в розмірі 10 898,88 грн. (сукупна заборгованість за тілом кредиту, несплаченими відсотками та комісіями), окрім сукупної заборгованості за штрафними санкціями (пеня/неустойка) на загальну суму в розмірі 16000 грн., що не можуть бути стягнутими.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 10 898,88 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісіями.

Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2662,40 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 1078,75 грн. (10898,88/26898,88х2662,40).

Крім того, суд вважає частково обгрунтованими заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., виходячи із таких мотивів.

Зокрема, частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як убачається із матеріалів справи, що 25 серпня 2025 року між позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною укладено Договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП.

Відповідно до Витягу з Акту №7ФП від 24.10.2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, позивач ТОВ «Фінпром Маркет» отримав від адвоката Ткаченко Ю.О. в справі до відповідача ОСОБА_1 послуги, а саме: 500 грн. за вивчення та збір документації у малозначній справі для формування позовної заяви; 4000 грн. за судовий супровід справи в суді першої інстанції (складання позовної заяви до боржника за договором кредиту в малозначній справі, інших заяв і клопотань, а також представництва інтересів клієнта в суді), де загальна вартість наданих послуг складає 4500 грн.

Однак, суд констатує, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт чи наданих послуг; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи публічним інтересом до справи.

Натомість, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу шляхом складення позовної заяви та клопотання про витребування доказів, а відтак заявлений до відшкодування представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн., який згідно Витягу з Акту №7ФП від 24.10.2025 до цього Договору, включає послуги за складання позовної заяви до боржника за договором кредиту в малозначній справі, інших заяв і клопотань, а також представництва інтересів клієнта в суді, що разом становить 4000 грн., однак розгляд справи відбувався без повідомлення (виклику) сторін у справі, тобто заявлена представником позивача послуга щодо представництва інтересів клієнта в суді не надавалася.

Відтак, на думку суду, заявлений до відшкодування представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн. (який включає також послуги щодо представництва інтересів клієнта в суді) є, на думку суду, неспівмірним зі складністю справи, а заявлений розмір витрат виглядає необґрунтованим та завищеним, оскільки також справа належить до категорії нескладних справ, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні без участі представника позивача, спір пов`язаний зі стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять значної кількості документів для дослідження, на збирання яких адвокат витратив би значний час, а вирішення спірних правовідносин має сталу судову практику та релевантне законодавство.

Крім того, відповідно до Додаткової постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц фактично констатовано право суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Зокрема, розподіляючи витрати особи на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, колегія суддів самостійно визначила їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Зокрема, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги, складання та оформлення відзиву на касаційну скаргу, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), критерію необхідності подання відзивів на касаційну скаргу та значимості таких дій у справі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, а на користь третьої особи - 1500 грн.

Відтак, аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, релевантне законодавство та судову практику його застосування, із огляду на ціну позову, співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (складення позовної заяви та клопотання про витребування доказів), розглянутої без повідомлення (виклику) сторін у справі, суд приходить до переконання про часткову обгрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. та, ураховуючи приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вищевказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1215,54 грн. (10898,88/26898,88х3000).

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 178, 223, 247, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість в сумі 10898,88 грн. (десять тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень 88 копійок) та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1215,54 (одну тисячу двісті п`ятнадцять гривень 54 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ТОВ «Фінпром Маркет» (08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33; ).

Представник позивача: адвокат Ткаченко Юлія Олегівна (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5, РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя: І. Б. Кос