Номер провадження: 22-ц/813/2269/26
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сєвєрової Є.С. (суддя - доповідач),

Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2025 року у складі судді Шенцевої О.П.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 138) просила суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у максимальній частці від заробітку (доходу) ОСОБА_2 у розмірі встановленому законом, щомісячно, з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на її користь недоотримані аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 62 523,00 грн та недоотримані аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 824391,75 грн. з додаткового доходу, який відповідач отримав у 2025 році.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , матір?ю якої є позивачка ОСОБА_1 , а батьком - відповідач ОСОБА_2 . Батьківство ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23.03.2020 Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Сімейне життя позивачки та відповідача зазнало змін після народження доні, оскільки відповідач переїхав до м. Миколаєва у зв`язку з переведенням на роботі, навідуючись до родини на вихідні. 3 кінця 2020 року, матеріальна допомога дитини почала надходити лише на картку позивачці. У вересні 2021 року позивач та відповідач остаточно закінчили спільне проживання разом. Відповідач надавав матеріальну допомогу на виховання новонародженої дитини, однак із часом допомога стала нерегулярною та недостатньою для забезпечення потреб доньки. обов`язки з виховання, догляду та утримання дитини взяла на себе позивачка, у зв`язку із чим вона звернулася до суду із вказаним позовом.

Позиція відповідача та третьої особи в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 просив задовольнити позов частково та стягнути на утримання малолітньої дитини 4000 гривень щомісячно та в іншій частині позову відмовити, з підстав викладених у відзиві (а.с. 30-35).

У відповіді на відзив, ОСОБА_1 просила суд відхилити заперечення відповідача та задовольнити позов в повному обсязі (а.с.80-83).

Третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради заперечень, пояснень чи відзиву на позовну заяву не направила.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі (одна четверта) частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.05.2025 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду мотивоване тим, що обов`язок щодо утримання дитини є рівною мірою обов`язком обох батьків, з урахуванням часткового визнання позову відповідачем, поданих ним доказів, а також наявності в нього інших утриманців, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив, вважаючи їх недоведеними та необґрунтованими.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд змінити рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2025 року та стягнути х ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.05.2025 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 працює поліцейським ГУНП в Одеській області та отримує грошове забезпечення близько 36 000 грн, з яких 10 000 грн становить додаткова винагорода поліцейським передбачена Постановою КМУ №168. Отже заробітку відповідача складає приблизно 9000 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей до 6 років становить 2563 грн. Отже встановлений судом розмір аліментів в 3,5 разів переважає прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Крім того відповідач має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_4 (Посвідчення інваліда 3 гр. № НОМЕР_2 від 28.10.2015) та сестру ОСОБА_5 (Посвідчення НОМЕР_3 , яка є інвалідом 2 групи з дитинства), які є особами з інвалідністю та потребують постійного лікування і матеріальної допомоги.

Доводи скарги також мотивовані тим, що відповідач здійснює навчання на контрактній формі в аспірантурі, що підтверджується договором №32-94-29/22, укладеним з Міжнародним гуманітарним університетом та впливає на його матеріальний стан. Крім того, відповідач не має на праві власності житла, у зв?язку з чим зобов`язаний винаймати житло, на що теж йде велика частка його заробітку. В той час позивачка відповідно до інформаційної довідки з реєстру речових прав має на праві власності 2 об`єкти нерухомості в м. Одесі. Крім того, як зазначила сама позивачка у своїх заявах по суті, сама вона теж має постійний заробіток, що дозволяє їй утримувати дитину. Також під час ухвалення рішення, судом не враховано вимоги ч.5 ст. 183 СК України, якою визначено, що розмір аліментів не може бути не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Крім того, на думку скаржника, судом також були порушені норми процесуального права, а саме суд необґрунтовано прийняв заяву позивачки про уточнення позовних вимог з порушенням строку на її подачу та ухвалив на її підставі рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки від заробітку, а не в твердому виразі, як про це було визначено у первісному позові.

Позиція позивачки та третьої особи в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2025 року - без змін, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 19.03.2026 з`явився представник ОСОБА_2 - адвокат Реу Х.П.

ОСОБА_1 та представник Служби у справах дітей Одеської міської ради до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що сторони в шлюбі не перебували, однак у них є спільна дитина, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23.03.2020 Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

ОСОБА_3 фактично проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. Даний факт відповідачем не заперечується.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Так, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За заявою того з батьків, з яким проживає дитина, суд виносить рішення про стягнення аліментів з другого з них. Після того, як таке рішення набирає законної сили, у платника виникає зобов`язання перед одержувачем по сплаті сум на утримання дитини в розмірі, встановленому рішенням суду.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ст.183 СК України розміру аліментів може стягуватися у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Судом встановлено, що на даний час малолітня дитина проживає разом із матір`ю, тоді як батько дитини надає матеріальну допомогу на її утримання нерегулярно, і така допомога є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дитини.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з його висновками про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Так, з урахуванням положень сімейного законодавства про рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, часткового визнання позову відповідачем, наданих ним доказів, що містяться в матеріалах справи, а також наявності у нього інших утриманців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення розміру аліментів саме у частці від доходу відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що визначений судом розмір аліментів є завищеним з огляду на його дохід, який становить близько 36 000 грн, а також на те, що 1/4 частина такого доходу складає приблизно 9000 грн, що перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, апелянт зазначає про наявність у нього на утриманні непрацездатної матері та сестри з інвалідністю.

Проте такі доводи є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки сам по собі розмір доходу відповідача та арифметичне співвідношення його частки не є визначальними при вирішенні питання про розмір аліментів, так як суд визначає їх з урахуванням усіх обставин справи, насамперед інтересів дитини. Посилання апелянта на перевищення розміру аліментів над прожитковим мінімумом є безпідставним, оскільки останній визначає лише мінімальний рівень забезпечення, тоді як дитина має право на належний рівень утримання відповідно до матеріального становища батьків.

Доводи щодо утримання інших осіб також не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів фактичного здійснення такого утримання та розміру відповідних витрат.

Посилання ОСОБА_2 на складний матеріальний стан, зумовлений навчанням, низьким рівнем доходу та необхідністю оренди житла, а також на кращий майновий стан позивачки оцінюються судом критично, з урахуванням того, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих позивачкою, відповідач є власником нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири та нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Крім того, колегія суддів враховує, що члени сім`ї відповідача також забезпечені нерухомим майном, зокрема його мати є власницею двох однокімнатних квартир та нежитлового приміщення, а сестра - власницею квартири. При цьому як мати, так і сестра відповідача отримують пенсії, що забезпечує їх базові потреби та свідчить про відсутність обставин, які б обумовлювали необхідність утримання їх саме за рахунок відповідача.

Доводи ОСОБА_2 щодо низького рівня доходу також є необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження не надано належних і допустимих доказів, зокрема офіційної довідки про доходи. Самі лише посилання на орієнтовний розмір заробітку не можуть бути підставою для висновку про неможливість виконання обов`язку щодо належного утримання дитини. Водночас обставина навчання відповідача в аспірантурі на контрактній формі не звільняє його від виконання обов`язку утримувати дитину та не є визначальною при встановленні розміру аліментів.

Твердження скаржника на майновий стан позивачки та наявність у неї доходу також не впливають на обсяг обов`язку відповідача, оскільки відповідно до положень сімейного законодавства обов`язок утримання дитини є рівним для обох батьків та не ставиться у залежність від матеріального становища одного з них.

Необґрунтованими є і доводи ОСОБА_2 про порушення судом норм процесуального права, а саме про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог та ухвалив рішення про стягнення аліментів у частці від доходу, замість твердої грошової суми, як було визначено у первісному позові, порушивши його процесуальні права та строки на подання таких заяв. Так, зміна способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу не змінює правової природи спірних правовідносин та не є новим позовом. Подана позивачкою заява про уточнення позовних вимог не містила зміни ні предмета, ні підстав позову, оскільки стосувалася виключно уточнення розміру аліментів та способу їх визначення, тому на неї не поширюються обмеження щодо строків, передбачені ч.3 ст. 49 ЦПК України.

При цьому, ОСОБА_2 не доведено порушення його права на захист, враховуючи те, що він був належним чином повідомлений про зміст заявлених вимог, мав можливість подавати заперечення та надавати докази, брав участь у розгляді справи, що підтверджує відсутність порушень його процесуальних прав.

За таких обставин підстав вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при прийнятті заяви про уточнення позовних вимог та визначенні способу стягнення аліментів, не встановлено.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.03.2026

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе