провадження № 22-ц/824/6098/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шведом Владиславом Сергійовичем на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва про визнання протиправним та скасування розпорядження залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

03 листопада 2025 року від представниці відповідача КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва - адвокатки Лисенко Ганни Олександрівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 102 500,00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Швед Владислав Сергійович 23 грудня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судове рішення є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки, зроблені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи, просив скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити відповідачу у розподілі судових витрат.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги вказав, що стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду можливо лише у випадку встановлення необґрунтованості або недобросовісності дій позивача.

Однак, у оскаржуваному судовому рішенні місцевий суд не встановив, які свідомі недобросовісні дії позивача свідчать про зловживання ним процесуальними правами та в чому полягає необґрунтованість та недобросовісність його дій.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом - Шведом Владиславом Сергійовичем на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва про визнання протиправним та скасування розпорядження, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження була надіслана до електронних кабінетів відповідачів за даними Звітів про доставку вихідної кореспонденції отримана ними 02 лютого 2026 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзив відповідачів на апеляційну скаргу позивача на адресу апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення означеним вище вимогам не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст. 142 ЦПК України з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 6 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення такої ухвали, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

З викладеного убачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен підтвердити наявність витрат, які він поніс у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду, а також, довести необґрунтованість дій позивача, пов`язаних із розглядом справи.

Разом з тим, ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що стало підставою для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

У цій справі ОСОБА_1 у листопаді 2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до Святошинської районної у м. Києві адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку. Вказано, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року постановлено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи у порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку. Розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що КНП «Консультативно-діагностичний центр» подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 2 частин другої-четвертої статті 44 та пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, обґрунтовуючи його тим, що позивач зловживав процесуальними правами, подаючи одночасно декілька позовів до різних судів до того самого відповідача з тими самими предметом і підставами. Судом установлено, що з 22 січня 2024 року по 10 квітня 2024 року у Святошинському районному суді м. Києва та Київському окружному адміністративному суді розглядався один і той самий спір щодо трудових прав позивача. Друга позовна заява надійшла до Київського окружного адміністративного суду через два дні після відкриття провадження у справі Святошинським районним судом м. Києва. Отже, районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду через зловживання процесуальними правами.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 травня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва залишено без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2024 року скасовано.

Судове рішення мотивовано тим, що 09 вересня 2023 року до Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 направлено першу позовну заяву про визнання протиправним та скасування оспорюваного розпорядження голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 березня 2023 року №36-к/тр про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з посади директора КНП «Консультативно-діагностичний центр», яку було втрачено канцелярією Київського окружного адміністративного суду. 21 жовтня 2023 року до Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 повторно подав позовну заяву, разом з тим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі №320/38458/23 за повторно поданим позовом ОСОБА_1 , оскільки цей спір підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав позов до Святошинського районного суду м. Києва та 11 грудня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі. Разом з тим, 22 січня 2024 року ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі №320/46855/23 за втраченою позовною заявою від 09 вересня 2023 року ОСОБА_1 20 березня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву до Київського окружного адміністративного суду про залишення його позовної заяви, яка була подана ним 09 вересня 2023 року, без розгляду, оскільки спір вже є предметом розгляду Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі №320/46855/23 позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Верховний Суд погодився з тим, що наведені обставини свідчать, що ОСОБА_1 діяв сумлінно, чесно та добросовісно, з дотриманням вимог статті 43 ЦПК України, вчиняв можливі і залежні від нього дії для забезпечення повного, всебічного, своєчасного розгляду справи по суті. У позивача не було встановленого законом обов`язку вчиняти будь-які додаткові дії, оскільки вперше подана 09 вересня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 була втрачена адміністративним судом, а у справі №320/38458/23 за другою позовною заявою адміністративним судом було ухвалено судове рішення про відмову у відкритті провадження через юрисдикцію спору. Таким чином, суд вказав, що висновки суду першої інстанції про зловживання позивачем процесуальними правами є передчасними та помилковими, оскільки відсутні правові підстави стверджувати, що у провадженні іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав.

Після розгляду Верховним Судом справа надійшла до Святошинського районного суду м. Києва 30 травня 2025 року.

Розгляд справи суд призначив на 30 вересня 2025 року.

29 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав клопотання про залишення позову без розгляду з тих підстав, що дія трудового договору з КНП «Консультативно-діагностичний центр» закінчилася, а відповідач успішно затягував розгляд справи. Позивач вважав, що вказані обставини фактично унеможливлюють ефективний захист його порушених прав.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Крім того, залишення позову без розгляду є формою закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, що само по собі не свідчить про необґрунтованість дій позивача.

Заявляючи вимогу про стягнення з позивача судових витрат, відповідачем не надано доказів на підтвердження наявність необґрунтованих, винних чи недобросовісних дій ОСОБА_1 .

Посилання КНП «Консультативно-діагностичний центр» на те, що позивач після направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції не з`являвся та не проявляв зацікавленості є надуманими та суперечать фактичним обставинам справи, адже після скасування постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року справа не розглядалася у зв`язку з поданням відповідачем касаційної скарги. Після повернення справи з Верховного Суду до суду першої інстанції на початку першого ж судового засідання (30 вересня 2025 року) позивач подав клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалюючи додаткове рішення місцевий суд не надав правову оцінку вказаним обставинам справи, не звернув увагу на особливості розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні додаткового рішення, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні заяви представниці КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва - адвокатки Лисенко Ганни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Шведом Владиславом Сергійовичем - задовольнити.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви представниці КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва - адвокатки Лисенко Ганни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова