Номер провадження 4-с/754/43/26
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді -Панченко О.М.

з секретарем судового засідання - Сарнавським М.О.

за участі заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Юденко О.В.) під час виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 подав до суду скаргу на рішення, дії, бездіяльність Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Юденко О.В.) під час виконання судового рішення.

В обґрунтування скарги посилається на те, що про порушення своїх прав внаслідок рішень, дій та бездіяльності державного виконавця дізнався 13.03.2026 р. Рішенням (додатковою постановою) Київського апеляційного суду від 24.07.2025 р. у цивільній справі №754/12510/17 заяву Стягувача (подану через представника) про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, крім іншого постановлено: стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ахметової Ліни Едуардівни витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 04.08.2025 р. в строки передбачені нормами ЦПК України, через підсистему "Електронний Суд" заявником подана касаційна скарга на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 24.07.2025 р. на заяву Стягувача (подану через представника) про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №754/12510/17. За зазначеною касаційною скаргою 05.08.2025 р. у цивільній справі №754/12510/17 зареєстровано касаційне провадження №61-10102 ск 25, а 18.12.2025 року йому відмовлено у відкритті касаційного провадження. Інформація у ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р. (перше ВП відкрите на підставі виконавчого листа від 18.08.2025р. виданого Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі №754/12510/17). 01.10.2025 р., старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзем Романом Володимировичем, відкрито ВП № НОМЕР_1, на підставі виконавчого листа №754/12510/17 від 18.08.2025р. виданого Деснянським районним судом м. Києва. Під час відкриття ВП, Державним виконавцем 01.10.2025р. постановлені: постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про арешт коштів боржника, які 01.10.2025р. надійшли йому в підсистемі "Електронний Суд", та були оскаржені ним 13.10.2025р., 24.10.2025р. (повторно) до Деснянського районного суду м. Києва. 26.01.2026р., Державний виконавець склав постанову про арешт майна боржника, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, та супровідні листи до постанов, про що вніс відповідні записи у ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р. в АСВП. 09.03.2026р., Деснянським районним судом м. Києва, складено та підписано повний текст ухвали відносно ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., яка 10.03.2026р., в підсистемі "Електронний Суд", направлена судом, та ним повторно, на виконання до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Станом на час підготовки та подання до Деснянського районного суду м. Києва даної скарги від 13.03.2026 р., згідно відомостей в АСВП у ВП № НОМЕР_1 від 01.10.2025р., та відомостей в ЄРБ, рішення Деснянського районного суду м. Києва, яким зобов`язано: "Скасувати арешти, накладені старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гудзем Романом Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №754/12510/17 виданого 18.08.2025 року Деснянським районним судом м. Києва у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 та видалити відомості відносно ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.", Державним виконавцем не виконано, що є порушенням його прав, та норм ст. 18, 261 ЦПК України, норм п. 1, 3 ч. 2 ст. 18, ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".Крім того, по тексту зазначеної ухвали судом зазначено: "Суд враховує, що державним виконавцем 26.01.2026 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів ст. 39 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно з приписами ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд зауважує, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.", та йому не задоволено судом вимоги про закриття ВП № НОМЕР_1 від 01.10.2025р. Зазначена в ухвалі позиція суду, та норми ст. 18, 39 Закону України "Про виконавче провадження", є доказом відсутності підстав у Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця - Гудзя Р.В.) для закриття ВП № НОМЕР_1 від 01.10.2025р. На його особисте переконання, в заяві про примусове виконання рішення від 11.03.2026р., Стягувач умисно не повідомила Державного виконавця, про наявність раніше відкритого ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., з аналогічних підстав та того ж самого виконавчого листа від 18.08.2025р., яке не закрито, та знаходиться на виконанні у Державного виконавця. Після отримання заяви Стягувача від 11.03.2026р., з додатком - виконавчим листом від 18.08.2025р. виданого Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі №754/12510/17, Державний виконавець не перевірив наявність ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., та не долучив заяву з виконавчим листом до ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., або не повернув Стягувачу отримані 11.03.2026р. вищезазначені документи, та в порушення норм законодавства України відкрив нове (друге), аналогічне до першого, ВП НОМЕР_2 від 13.03.2026р., та повторно прийняв рішення і вчинив дії із зазначенням повного найменування Стягувача - Ахметова Ліна Едуардівна , в усіх створених ним документах ВП. Відповідно, він, як визначений Державним виконавцем Боржник у ВП НОМЕР_2 від 13.03.2026р., має право вимагати від Державного виконавця, дотримання ним у ВП норм законодавства України, як щодо підстав відкриття та змісту документів ВП, так і щодо рішень, дій або недопущення бездіяльності Державного виконавця у ВП. Щодо порушених норм законодавства України Державним виконавцем - Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшим державним виконавцем - Юденко О.В.) у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 13.03.2026р. Під час примусового виконання судового рішення Державним виконавцем, нормами законодавства України не передбачено відкриття двох аналогічних виконавчих проваджень на підставі одного виконавчого документу. Крім того, нормами законодавства України не передбачено подвійне примусове стягнення, як основної суми стягнення, передбаченої одним виконавчим документом, так і суми мінімальних витрат ВП та суми виконавчого збору у двох ВП відкритих на підставі одного виконавчого документу. Навіть в разі наявності кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, стягнення коштів з одного боржника здійснюється Державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. (ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження". Стягувач - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ахметова Ліна Едуардівна двічі, а саме 23.09.2025 р., та 11.03.2026 р., зверталась до того ж самого Державного виконавця - Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з аналогічними заявами про примусове виконання рішення, та виконавчим документом - виконавчим листом від 18.08.2025р. виданим Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі №754/12510/17. На підставі першого звернення Стягувача від 23.09.2025р., Державним виконавцем відкрито ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., яке станом на 13.03.2026 р. не має підстав, як передбачених нормами ст. 39 Закону, так і за рішенням суду, для його закриття, що є доказом продовження дії ВП. На підставі другого звернення Стягувача від 11.03.2026р., Державним виконавцем не перевірено наявність раніше відкритого, аналогічного ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., доказом чому є відомості з АСВП у ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., і відомості з Єдиного реєстру боржників (ЄРБ), станом на 13.03.2026р., та безпідставно відкрито ВП НОМЕР_2 від 13.03.2026р., повністю ідентичне до попереднього ВП. В зв`язку із зазначеним вище, заявник звернувся до суду з цією скаргою та просив суд здійснити судовий контроль дотримання Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшим державним виконавцем - Юденко О.В.) норм законодавства України у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 13.03.2026 р., та визнати оскаржувані ним рішення, дії та бездіяльність неправомірними. Зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця - Юденко О.В.) закрити виконавче провадження НОМЕР_2 від 13.03.2026 р., скасувати усі накладені у ньому арешти, видалити відомості відносно заявника з реєстру боржників та повернути документи стягувачу - приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Ахметовій Ліні Едуардівні.

В судовому засіданні заявник підтримав вимоги скарги, просив суд про її задоволення.

Представник Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду не з`явився, про дату і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, в своїх додаткових письмових поясненнях просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа приватний виконавець Ахметова Л.Е. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заперечення на скаргу та просила відмовити у її задоволенні.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши заявника, вивчивши доводи скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що про порушення своїх прав внаслідок рішень, дій та бездіяльності державного виконавця заявник дізнався 13.03.2026 р.

Рішенням (додатковою постановою) Київського апеляційного суду від 24.07.2025 р. у цивільній справі №754/12510/17 заяву Стягувача (подану через представника) про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, крім іншого постановлено: стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ахметової Ліни Едуардівни витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 04.08.2025 р. в строки передбачені нормами ЦПК України, через підсистему "Електронний Суд" заявником подана касаційна скарга на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 24.07.2025 р. на заяву Стягувача (подану через представника) про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №754/12510/17. За зазначеною касаційною скаргою 05.08.2025 р. у цивільній справі №754/12510/17 зареєстровано касаційне провадження №61-10102 ск 25, а 18.12.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження. Інформація у ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р. (перше ВП відкрите на підставі виконавчого листа від 18.08.2025р. виданого Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі №754/12510/17). 01.10.2025 р., старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзем Романом Володимировичем, відкрито ВП № НОМЕР_1, на підставі виконавчого листа №754/12510/17 від 18.08.2025р. виданого Деснянським районним судом м. Києва.

Під час відкриття ВП, Державним виконавцем 01.10.2025р. постановлені: постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про арешт коштів боржника, які 01.10.2025р. надійшли заявнику в підсистемі "Електронний Суд", та були оскаржені ним 13.10.2025р., 24.10.2025р. (повторно) до Деснянського районного суду м. Києва.

26.01.2026р., Державний виконавець склав постанову про арешт майна боржника, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, та супровідні листи до постанов, про що вніс відповідні записи у ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р. в АСВП.

09.03.2026р., Деснянським районним судом м. Києва, складено та підписано повний текст ухвали відносно ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р. Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Гудзя Р.В.) під час виконання судового рішення, - задоволено частково. Скасовано арешти, накладені старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гудзем Романом Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №754/12510/17 виданого 18.08.2025 року Деснянським районним судом м. Києва у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 та видалено відомості відносно ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Судом було враховано, що державним виконавцем 26.01.2026 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів ст. 39 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно з приписами ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд зауважив, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, тому вимоги скарги щодо закриття ВП № НОМЕР_1 від 01.10.2025р. були залишені без задоволення.

В судовому засіданні заявник зазначив, що в заяві про примусове виконання рішення від 11.03.2026р., Стягувач умисно не повідомила Державного виконавця, про наявність раніше відкритого ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., з аналогічних підстав та того ж самого виконавчого листа від 18.08.2025р., яке не закрито, та знаходиться на виконанні у Державного виконавця Гудзя Р.В. Після отримання заяви Стягувача від 11.03.2026р., з додатком - виконавчим листом від 18.08.2025р. виданого Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі №754/12510/17, Державний виконавець не перевірив наявність ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., та не долучив заяву з виконавчим листом до ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., або не повернув Стягувачу отримані 11.03.2026р. вищезазначені документи, та в порушення норм законодавства України відкрив нове (друге), аналогічне до першого, ВП НОМЕР_2 від 13.03.2026р., та повторно прийняв рішення і вчинив дії із зазначенням повного найменування Стягувача - Ахметова Ліна Едуардівна , в усіх створених ним документах ВП. Відповідно, він, як визначений Державним виконавцем Боржник у ВП НОМЕР_2 від 13.03.2026р., має право вимагати від Державного виконавця, дотримання ним у ВП норм законодавства України, як щодо підстав відкриття та змісту документів ВП, так і щодо рішень, дій або недопущення бездіяльності Державного виконавця у ВП.

Під час примусового виконання судового рішення Державним виконавцем, нормами законодавства України не передбачено відкриття двох аналогічних виконавчих проваджень на підставі одного виконавчого документу. Крім того, нормами законодавства України не передбачено подвійне примусове стягнення, як основної суми стягнення, передбаченої одним виконавчим документом, так і суми мінімальних витрат ВП та суми виконавчого збору у двох ВП відкритих на підставі одного виконавчого документу. Навіть в разі наявності кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, стягнення коштів з одного боржника здійснюється Державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. (ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Стягувач - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ахметова Ліна Едуардівна двічі, а саме 23.09.2025 р., та 11.03.2026 р., зверталась до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з аналогічними заявами про примусове виконання рішення, та виконавчим документом - виконавчим листом від 18.08.2025р. виданим Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі №754/12510/17. На підставі першого звернення Стягувача від 23.09.2025р., Державним виконавцем відкрито ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., яке станом на 13.03.2026 р. не закрито, що є доказом продовження дії ВП. На підставі другого звернення Стягувача від 11.03.2026р., Державним виконавцем не перевірено наявність раніше відкритого, аналогічного ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., доказом чому є відомості з АСВП у ВП НОМЕР_1 від 01.10.2025р., і відомості з Єдиного реєстру боржників (ЄРБ), станом на 13.03.2026р., та безпідставно відкрито ВП НОМЕР_2 від 13.03.2026р., повністю ідентичне до попереднього ВП.

Згідно абзацу 4 ч. 2 Розділу ІІІ Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження, Інструкції з організації примусового виконання рішень: "Виконавець перед відкриттям виконавчого провадження за документом, пред`явленим в електронній формі, зобов`язаний перевірити наявність в автоматизованій системі виконавчого провадження відкритих виконавчих проваджень за таким виконавчим документом.", що за своєю аналогією є обов`язком перевірки виконавцем наявності раніше відкритих виконавчих проваджень за аналогічним виконавим документом пред`явленим в паперовому вигляді.

Таким чином, винесення старшим державним виконавцем Юденко О.В. постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2026 року (ВП НОМЕР_2) за умови наявності не закритого виконавчого провадження НОМЕР_1 від 01.10.2025 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Ахметової Л.Е. витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (за обидвами виконавчими провадженнями на підставі одного виконавчого листа), - не відповідає Закону "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Вирішуючи питання про правомірність дій державного виконавця, та надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, тобто від 02.06.2016 № 1404-VІІІ зі змінами та доповненнями, далі за текстом Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Для забезпечення реального виконання рішення, за правилами ст. 56 Закону № 1404-VІІІ, застосовується арешт майна (коштів) боржника. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження та в разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час примусового виконання судового рішення Державним виконавцем, нормами законодавства України не передбачено відкриття двох аналогічних виконавчих проваджень на підставі одного виконавчого документу. Крім того, нормами законодавства України не передбачено подвійне примусове стягнення, як основної суми стягнення, передбаченої одним виконавчим документом, так і суми мінімальних витрат ВП та суми виконавчого збору у двох ВП відкритих на підставі одного виконавчого документу. Навіть в разі наявності кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, стягнення коштів з одного боржника здійснюється Державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. (ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з викладеного вище, виконання рішення про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, крім того за наявності арешту (обтяження) накладених на майно, порушується право заявника на мирне володіння та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право заявника підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом закриття виконавчого провадження та скасування арешту майна.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як роз`яснено у п.18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

З огляду на вищевикладене скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 18, 258 - 261, 353, 447, 449, 450 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Юденко О.В.) під час виконання судового рішення, - задовольнити.

Зобов`язати Деснянський відділ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Юденко Ольгу Володимирівну) закрити виконавче провадження НОМЕР_2 від 13.03.2026 року.

Скасувати арешти, накладені старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Юденко Ольгою Володимирівною при примусовому виконанні виконавчого листа №754/12510/17 виданого 18.08.2025 року Деснянським районним судом м. Києва у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 від 13.03.2026 року та видалити відомості відносно ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст складено та підписано 30.03.2026 року

Суддя О.М. Панченко