ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 березня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1622/25

Головуючий у першій інстанції Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/550/26, 22-ц/4823/549/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернігівська обласна прокуратура, Прилуцька окружна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 03 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Прилуцької окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, Прилуцької окружної прокуратури, ГУ Національної поліції в Чернігівській області, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь 1 029 233,33 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року, її визнано невинуватою у пред`явленому в рамках кримінального провадження № 0000333 від 01 липня 2016 року обвинуваченні за ч. 1 ст. 203-2 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

Указувала, що під слідством та судом перебувала з 30 червня 2017 року по 16 квітня 2025 року (93 місяці 17 днів), тому розмір завданої їй моральної шкоди не може бути меншим, ніж 748 533,33 грн. Внаслідок незаконного повідомлення про підозру та висунутого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 зазнала значної моральної шкоди, що супроводжувалася емоційними переживаннями, стражданнями, викликаним психічним впливом безпідставно ініційованого стосовно неї кримінального переслідування, що погіршило відносини у сім`ї та з оточуючими.

Позивачка вважала, що справедливим, розумним, достатнім та співмірним із тривалістю та інтенсивністю душевних страждань, яких вона зазначала через перебування під слідством та судом, буде відшкодування їй моральної шкоди у сумі 1 029 233,33 грн.

Рішенням Ічнянського районного суду від 20 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивачки 850 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Ічнянського районного суду від 03 листопада 2025 року заяву представника позивачки адвоката Денисенка С.В. про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 37 390,15 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ Національної поліції в Чернігівській області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2025 року, додаткове рішення цього суду від 03 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що втручання у конституційні права ОСОБА_1 було мінімальним, об`єктивно необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального процесу. Вважає доводи позивачки про спричинення їй моральної шкоди протиправними діями або бездіяльністю працівників поліції безпідставними, оскільки дії поліцейських такими не визнавались в судовому порядку та не скасовувались. ОСОБА_1 не підтверджено наявність у діянні відповідачів складу цивільно-правового порушення.

Скаржник стверджує, що матеріалами справи не доведено змін у життєвих та суспільних стосунках позивачки. Прийняття виправдовувального вироку є результатом реалізації принципу змагальності, встановленого ст. 22 КПК України, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування.

З огляду на відсутність належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди ОСОБА_1 та причинного зв`язку між ними, необгрунтованість розміру моральної шкоди та підстав для її стягнення, скаржник не погоджується із стягненням з Державного бюджету України 850 000 грн моральної шкоди та 37 390,15 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У наданому відзиві Чернігівська обласна прокуратура вважає такими, що відповідають обставинам справи, доводами апеляційної скарги ГУ Національної поліції в Чернігівській області про відсутність доказів, які підтверджують спричинення позивачці моральної шкоди. Відповідач наголошує на тому, що відповідно до Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за період з 30 червня 2017 року по 16 квітня 2025 року становить 748 533,33 грн, але районний суд помилково стягнув з Державного бюджету України 850 000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників: Манчуковської М.О., ГУ Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 виправдано за ч. 1 ст. 203-2 КК України у зв`язку з недоведенням вчинення нею кримінального правопорушення, тому позивачка має право на відшкодування шкоди відповідно до ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового рослідування, прокуратури і суду».

Визначаючи розмір відшкодування, районний суд, керуючись принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості, та беручи до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивачка, перебуваючи під слідством та судом більше семи років за особливо тяжкий злочин, що позбавило її можливості у повній мірі приділити увагу собі та своїй родині, стало перешкодою для реалізації її звичок та бажань, вплинуло на погіршення відносин у сім`ї та з оточуючими людьми, характер пред`явленого обвинувачення, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, вважав за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України 850 000 грн моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, районний суд, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, її складність, суть спору, критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значимість, розгляд справи в порядку загального позовного провадження з участю сторін, а також необхідність дотримання критеріїв обґрунтованості та пропорційності (співмірності), урахувавши пропорційність розміру задоволених позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 37390,15 грн.

З такими висновками суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

У справі встановлено, що 30 червня 2017 року слідчим Ічнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області у кримінальному провадженні № 0000333 повідомлено ОСОБА_2 про те, що вона підозрюється у зайнятті гральним бізнесом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України (т. 1 а.с. 5-7).

29 серпня 2017 року слідчим СВ Ічнянського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області у кримінальному провадженні № 0000333 від 01 липня 2016 року складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, який того ж дня затверджено прокурором начальником Ічнянського відділу Прилуцької місцевої прокуратури та скеровано до Ічнянського районного суду Чернігівської області (т. 1 а.с. 8, 9-11).

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2022 року у справі № 733/1363/17 (провадження № 11-кп/4823/24/25), залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року, ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 203-2 КК України та виправдано у зв`язку з недоведенням вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 12-17, 18-25).

18 липня 2023 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (т. 1 а.с. 29).

Позивачка являється матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 27, 28).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до положень ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону).

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Частинами 1, 2 ст. 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Проаналізувавши наведені вище норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди повністю відповідає вимогам законодавства та встановленим фактичним обставинам справи.

Матеріалами справи підтверджено, що 30 червня 2017 року позивачку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, а 29 серпня 2017 року затверджено обвинувальний акт за її обвинуваченням, який скеровано до Ічнянського районного суду Чернігівської області.

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 203-2 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року зазначений вирок залишено без змін.

Наведене дає підстави для переконання, про що правильно зазначив районний суд, що у період з 30 червня 2017 року по 16 квітня 2025 року, який становить 93 місяці 17 днів, позивачка перебувала під слідством та судом, що призвело до обмеження здійснення заявницею своїх прав.

Районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди за рахунок держави, оскільки незаконно перебувала під слідством та судом 93 місяці 17 днів, у зв`язку з чим зазнала моральних страждань.

Законодавцем чітко визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави дійти висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, ураховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року місячний розмір мінімальної заробітної плати встановлений 8 000 грн. Урахувавши загальний час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (93 місяці 17 днів) та місячний розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, суд першої інстанції вірно зазначий, що розмір моральної шкоди до відшкодування на користь позивачки не може становити менше, ніж 748 533,33 грн.

На думку колегії суддів, збільшуючи розмір цієї шкоди з мінімально гарантованого законом до 850 000 грн, районний суд правильно зазначив, що ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом більше семи років, тобто тривалість кримінального провадження щодо неї за особливо тяжкий злочин очевидно була надмірною та зумовила тривалу невизначеність спірних правовідносин, необхідність відвідування органів досудового розслідування, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, підрив репутації тощо. Наведене позбавило позивачку можливості приділити належну увагу собі та родині, стало перешкодою для реалізації її звичок та бажань, вплинуло на погіршення відносин у сім`ї та з оточуючими. Зважаючи на характер пред`явленого обвинувачення, час і зусилля, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, суд першої інстанції вірно виснував, що за обставинами справи наявні підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі більшому, ніж гарантовано державою.

Посилання ГУ Національної поліції в Чернігівської області на те, що заявницею не доведено факту спричинення їй моральної шкоди внаслідок перебування під слідством та судом, наявності у діяї відповідачів складу цивільно-правового порушення є безпідставними, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право особи на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Водночас суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині заявлених ОСОБА_1 вимог до Прилуцької окружної прокуратури, не врахував наступне.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 47 ЦПК України).

За приписами ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч. 1 ст. 89 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особам, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно - правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18 (провадження № 61-14548св19), від 10 листопада 2021 року у справі № 552/2889/20 (провадження № 61-2238св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 607/4090/21 (провадження № 61-15138св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 213/4206/19 (провадження № 61-9221св21), від 18 травня 2022 року у справі № 552/3667/19 (провадження № 61-16667св21), від 08 березня 2023 року у справі № 464/4338/21 (провадження № 61-9763св 22).

Указане свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі.

Із відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про державну реєстрацію Прилуцької окружної прокуратури як юридичної особи відсутні.

Отже, Манчуківська М.О. пред`явила позов про відшкодування моральної шкоди до Прилуцької окружної прокуратури, яка не має статусу юридичної особи, тобто не наділена цивільною процесуальною дієздатністю й самостійно не може бути відповідачем у цій справі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про необхідність закриття провадження в частині вирішення судом позовних вимог до Прилуцької окружної прокуратури, яка відповідно до ст. 47, 48 ЦПК України не може виступати стороною у цивільному процесі, тому позов в цій частині заявлених позивачкою вимог не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Переглядаючи додаткове рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2025 року щодо правомірності стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 37 390,15 грн витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з такого.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (ч. 4 ст. 58 ЦПК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункти 25-28), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.6)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 63)).

У справі, що переглядається, інтереси Держави України представляють Чернігівська обласна прокуратура та ГУ Національної поліції в Чернігівській області, які залучені до участі у справі як відповідачі.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, стягнув витрати не з Чернігівської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Чернігівській області, які є відповідачами у справі, а помилково виснував про необхідність їх стягнення з Державного бюджету України. Тобто районний суд не врахував, що витрати на правничу допомогу за результатами розгляду справи мають бути стягнуті винятково зі сторони у справі, а у цьому випадку з відповідачів Чернігівської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Чернігівській області.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Денисенко С.В. згідно із ордером про надання правничої допомоги серії СВ № 1000731 від 02 серпня 2025 року (т. 1 а.с. 37), виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 02/08/25 від 02 серпня 2025 року (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до п. 1.1. укладеного 02 серпня 2025 року між АБ «Сергія Денисенка» в особі керуючого Денисенка С.В. та ОСОБА_1 договору № 02/08/25 про надання правничої допомоги, бюро надає правову допомогу клієнтові з приводу консультування, роз`яснення правових питань, складання документів правового характеру, представництва та захисту його інтересів в органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, у судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок та за необхідності надає інші види правничої допомоги.

Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено, що розмір гонорару залежить від обсягу наданих послуг. Погодинна ставка адвокатського гонорару розраховується в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлена в день здійснення розрахунку, та розраховується для визначення розміру гонорару, якщо сторони не домовилися про фіксований або інший порядок визначення його розміру. При застосуванні погодинної ставки розмір гонорару визначається у розрахунку згідно обсягу наданих послуг. У разі визначення гонорару у фіксованому розмірі або в іншому, ніж погодинний розрахунок порядку, то він визначається у протоколі(ах) погодження вартості послуг, який(і) є невід`ємним додатком(ами) до договору.

02 серпня 2025 року керуючий бюро Денисенко С.В. та Манчуківська М.О. підписали протокол погодження вартості послуг, який є додатком № 1 до договору № 02/08/25 від 02 серпня 2025 року (відповідно до п. 3.2. договору), яким погоджено наступні послуги (т.1 а.с. 30 зворот):

1. підготовка (включаючи консультування клієнта, роз`яснення йому правових питань, ознайомлення з документами клієнта, нормативними актами, судовою практикою, збір доказів, складання заяв, звернень в інтересах клієнта) та подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури 10 000 грн (фіксована сума);

2. представництво інтересів клієнта під час розгляду справи у суді першої інстанції (за один судодень) - в суді 5 000 грн/судодень;

3. складання процесуальних та інших документів, пов`язаних із розглядом справи у суді першої інстанції, та вчинення інших дій протягом розгляду справи судом першої інстанції, крім участі в судових засіданнях - 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати/год

4. додаткова винагорода (гонорар) за прийняття на користь клієнта рішення про стягнення коштів 10% від стягнутої судом суми відшкодування моральної шкоди, але не менше 5 000 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт, підписаного 04 серпня 2025 року АБ «Сергія Денисенка» в особі керуючого Денисенка С.В. та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 31),

1. бюро станом на 04 серпня 2025 року надало згідно з договором № 02/08/25 від 02 серпня 2025 року, а клієнт прийняв надані йому послуги з правничої допомоги, що визначені у п. 1 протоколу погодження вартості послуг (додаток № 1 до договору), а саме: консультування; роз`яснення правових питань з урахуванням часу, витраченого на опрацювання судової практики (пошук правових позицій та висновків Верховного Суду) та ознайомлення з документами клієнта; підготовка та подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового рослідування та прокуратури.

2. загальна вартість наданих станом на 04 серпня 2025 року послуг, що зазначені в п. 1 даного акту, складає визначену умовами договору фіксовану суму 10 000 грн, які клієнт зобов`язується сплатити бюро у строки, визначені договором про надання правничої допомоги (т. 1 а.с. 31).

3. із приводу наданих послуг, у тому числі щодо їх обсягу та якості, сторони не мють одна до одної жодних претензій, що й засвідчують своїми підписами у даному акті.

21 жовтня 2025 року між АБ «Сергія Денисенка» в особі керуючого Денисенка С.В. та ОСОБА_1 підписано розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката (опис наданих послуг) під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідно до ст. 137 ЦПК України, за яким клієнту надано правничу допомогу наступного характеру та вартості (т. 1 а.с. 150):

1. представництво інтересів клієнта під час розгляду справи у суді першої інстанції у судовому засіданні 20 жовтня 2025 року (послуги визначені у п. 2 протоколу погодження вартості послуг) 1 судодень вартістю 5 000 грн;

2. складання та подання до суду заяв по суті справи, а також процесуальних та інших документів, пов`язаних із розглядом справи у суді першої інстанції, а саме: відповідь на відзив від 22 серпня 2025 року; заява про проведення підготовчого засідання без участі позивача від 02 вересня 2025 року; клопотання від 22 вересня 2025 року та заява від 13 жовтня 2025 року про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (послуги визначені у п. 3 протоколу погодження вартості послуг) 4 год вартістю 6056 грн;

3. додаткова винагорода за прийняття рішення на користь клієнта (витрати визначені у п. 4 протоколу погодження вартості послуг) 10% від стягнутої судом суми відшкодування вартістю 85 000 грн.

Актом виконаних робіт, укладеного 21 жовтня 2025 року між АБ «Сергія Денисенка» в особі керуючого Денисенка С.В. та ОСОБА_1 , підтверджено, що (т. 1 а.с. 150 зворот):

1. бюро станом на 21 жовтня 2025 року згідно з договором № 02/08/25 від 02 серпня 2025 року надало, а клієнт прийняв додатково надані йому по справі № 733/1622/25 послуги з правничої допоомги, що визначені у протоколі погодження вартості послуг (додаток № 1 до договору) та детально описані у розрахунку витрат від 21 жовтня 2025 року;

2. вартість наданих під час розгляду справи у суді першої інстанції правничих послуг та розмір витрат, які позивач у зв`язку з цим має понести окремо за стадією судового розгляду, становить 96 056 грн;

3. загальна вартість наданих, станом на 21 жовтня 2025 року, правничих послуг згідно з договором № 02/08/25 від 02 серпня 2025 року, з урахуванням раніше наданих послуг, пов`язаних з підготовкою позову (вартість яких була визначена у фіксованому розмірі 10 000 грн), та які сукупно сладають загальний розмір витрат позивача, які вона має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, становить 106 056 грн, які клієнт (позивач) зобов`язується сплатити бюро на умовах та у строки, що визначені договором про надання правничої допомоги;

4. із приводу наданих послуг, у тому числі щодо їх обсягу та якості, сторони не мють одна до одної жодних претензій, що й засвідчують своїми підписами у даному акті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати, зазначені адвокатом Денисенком С.В. у пунктах 1-3 протоколу погодження вартості послуг від 02 серпня 2025 року, пунктах 1-2 розрахунку витрат на правничу допомогу від 21 жовтня 2025 року на загальну суму 21 056 грн є обгрунтованими. Оскільки позов задоволено частково на 82,59%, відтак пропорційно розміру заявлених позовних вимог позивачці належить відшкодувати 17 390 грн.

Водночас визначена позивачкою та її представником додаткова винагорода адвоката Денисенка С.В. за ухвалення рішення на користь клієнта у сумі 85 000 грн, що становить 10% від стягнутої судом суми відшкодування, є, на думку суду, завищеною, належним чином не обґрунтованою, що суперечить критерію розумності розміру таких витрат.

Колегія суддів вважає, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, а також подані Чернігівською обласною прокуратурою заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та доводів щодо їх неспівмірності, апеляційний суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 з відповідачів 20 000 грн додаткової винагороди.

Виходячи з наведеного, додаткове рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2025 року про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 37 390,15 грн слід скасувати та здійснити новий розподіл судових витрат шляхом їх стягнення з Чернігівської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Чернігівській області по 18 695 грн з кожного у відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Прилуцької окружної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури скасувати, закривши провадження у цій частині позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 по 18 695 грн з кожного у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова