ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1761/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Немищлянського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року в складі судді Федорової О.В. по справі № 645/10492/14-ц за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що постановою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року задоволено подання приватного виконавця Кудряшова Д.В. та обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Вказав, що він є пенсіонером за віком, інвалідом другої групи з 26 липня 2022 року безстроково, отримує пенсійні виплати та інших доходів не має.

Зазначив, що він не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, проте саме приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. не здійснюються виконавчі дії щодо виконання рішення суду та не утримуються грошові кошти задля погашення заборгованості.

Посилався на те, що він зареєстрований та фактично проживає у м. Харкові, що належить до території можливих бойових дій та постійних ворожих обстрілів. Обмеживши його у праві на виїзд з території України під час воєнного стану, суд позбавив його можливості захистити своє життя та здоров`я під час обстрілів рф.

Крім того, через обмеження у праві виїзду він позбавлений можливості відвідати своїх родичів і друзів та побувати у Вірменії, де народився та прожив певний час.

Вказав, що у серпні 2016 року у зв`язку з діагнозом грижі диску проходив обстеження, лікування та робив операцію в Турецькій Республіці. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я він має гостру необхідність у проведенні повторного обстеження у даній лікарні, однак обмеження у праві на виїзд з України позбавляє його можливості отримати медичну допомогу.

Зазначив, що наведені обставини є підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Просив скасувати заходи у вигляді тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, вжиті постановою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у справі № 645/10492/14.

30 жовтня 2025 року від стягувача ТОВ «Дебт Форс» надійшло заперечення на заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якому воно просило відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Вказало, що рішення суду від 05 березня 2015 року про стягнення з боржника заборгованості за кредитом залишається невиконаним більше десяти років. Заявник не долучив жодного підтвердження виконання судового рішення, лише посилаючись на свої права та бажання, цілком ігноруючи обов`язки. Боржник повинен самостійно виконати судове рішення, а не покладати цей обов`язок на орган, що здійснює примусове виконання рішення. Жодного погашення боргу за останні три роки боржником не здійснено, тому твердження ОСОБА_1 про те, що він не ухиляється від сплати боргу, спростовуються матеріалами справи. Звернення стягнення на пенсію, що отримує боржник, заборонено законом.

10 листопада 2025 року від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на заперечення, в якій вона посилалась на те, що у період з 25 січня 2010 року по 17 травня 2011 року тривала процедура ліквідації банкрута Оганнісяна А.П., в межах якої здійснювалася реалізація його майна, в тому числі автомобіля Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, номер НОМЕР_1 , який знаходився в заставі первинного кредитора ЗАТ «ОТП Банк». Отже, боржник не ухилявся від цивільно-правової відповідальності. Наголосила на необхідності лікування боржника саме в лікарні Туреччини, де він вже отримував медичну допомогу.

Ухвалою Немищлянського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що боржником не надано доказів на підтвердження виключних обставин, за яких доцільним та необхідним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон, а також зміни обставин, що стали підставою для вжиття таких заходів, тому підстави для скасування тимчасового обмеження відсутні.

На вказане судове рішення 06 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Мизиненко І.О. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати заходи у вигляді тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не прийнято до уваги норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, норми Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року та практику ЄСПЛ щодо того, що застосування обмеження має періодично переглядатися судом з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування. Обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі території України є порушенням ст. 27 Конституції України, оскільки суд позбавив його можливості захистити своє життя та здоров`я під час обстрілів російською федерацією. Обмеження ОСОБА_1 у праві на виїзд з України позбавляє його можливості пройти медичне обстеження свого здоров`я у обраному ним медичному закладі та отримати відповідну медичну допомогу. Боржник у справі не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Крім того, у межах процедури банкрутства було звернуто стягнення на автомобіль.

05 січня 2026 року через систему «Електронний суд» від стягувача ТОВ «Дебт Форс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило поновити строк на подачу відзиву та відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відзив мотивовано тим, що боржник не виконує рішення суду про стягнення з нього заборгованості понад десять років, жодного погашення боргу за останні три роки не здійснювалось, натомість ОСОБА_1 має можливість оплачувати послуги адвоката. Звернення стягнення на пенсію, що отримує боржник, заборонено законом, тож бездіяльності з боку приватного виконавця немає. Саме невиконання боржником протягом тривалого часу судового рішення стало причиною тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, тож його посилання на небезпеку для життя під час воєнного стану не можуть бути взяті до уваги. Процедура ліквідації банкрута ФОП ОСОБА_1 відбувалась за чотири роки до ухвалення рішення у справі, тож наразі посилання на неї є безпідставним. Посилання боржника на необхідність лікування чи обстеження належним чином не обґрунтовані, не надано жодного експертного висновку, що такі обстеження чи лікування не можуть бути проведені у відповідних закладах м. Харкова чи інших лікарських закладів на території України. Бажання боржника відвідати родичів також не може виступати аргументом щодо скасування тимчасової заборони у виїзді за межі України.

З урахуванням того, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ТОВ «Дебт Форс» отримало в електронному кабінеті 24 грудня 2025 року о 21:24:41 (а.с. 211), тобто згідно ч. 6 ст. 272 ЦПК України вона вважається врученою йому наступного робочого дня 25 грудня 2025 року, тож останнім днем для подачі відзиву в силу ч. 3 ст. 124 ЦПК України є 05 січня 2026 року (понеділок), коли його і подано, тому строк для подачі відзиву не пропущений.

В судове засідання апеляційного суду стоорни-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 26 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.

Представником боржника ОСОБА_1 адвокатом Мизиненко І.О., ТОВ «Дебт Форс», приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. отримано в електронних кабінетах 29 грудня 2025 року (а.с. 213-215).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитом у розмірі 29 259,36 доларів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 8616,24 доларів США, заборгованість по пені у розмірі 378 923,34 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1392,84 грн (а.с. 66-69).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року замінено стягувача ТОВ "ОТП Факторинг Україна" на правонаступника ТОВ "Вердикт Капітал" у виконавчому провадженні № 47652505, що відкрите на підставі виконавчого листа № 645/10492/14-ц, який видав Фрунзенський районний суд м. Харкова по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 70-71).

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. з 26 січня 2021 року перебуває виконавче провадження № 64289238 з виконання виконавчого листа № 645/10492/14, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором (а.с. 8 зворот - 9).

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року скасовано, задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань з виконання виконавчого листа № 645/10492/14 від 06 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», правонаступник якого ТОВ «Вердикт Капітал», згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова про заміну сторони стягувача, заборгованості за кредитом у розмірі 29 259,36 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 8616,24 доларів США, заборгованості по пені у розмірі 378 923,34 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1392,84 грн (виконавче провадження № 64289238) (а.с. 79-81).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2024 року замінено вибулого стягувача ТОВ "Вердикт Капітал" на правонаступника - ТОВ "Дебт Форс" про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CL506-701/658/2007 від 10 липня 2007 року (а.с. 104-106).

ОСОБА_1 , 1954 року народження, є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 15 вересня 2022 року (а.с. 125), а також інвалідом 2 групи з 26 липня 2022 року безстроково згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 337507 (а.с. 126).

У серпні 2016 року ОСОБА_1 проходив лікування у лікарні ОСОБА_2 , яка знаходиться в Турецькій Республіці (а.с. 127-135).

Зі змісту висновку сімейного лікаря ОСОБА_3 від 07 листопада 2025 року вбачається, що після проведення обстеження хворого ОСОБА_1 лікарем був поставлений діагноз: полісегментарний остеохондроз поперекового відділу хребта. Спондилоартроз. Спондильоз. Нестабільність сегментів С2-С3, С3-С4, С4-С5, С5-С6. Спонділолістез С2, С3 Іст. Порушення статико-динамічної функції хребта, рекомендована консультація нейрохірурга для вирішення питання про подальше оперативне лікування за місцем проведення оперативного лікування (Туреччина) і подальше реабілітаційне лікування (термальні води Словакія) (а.с. 169).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема, виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 441 ЦК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина 3 статті 441 ЦПК України).

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до частин 5-7 статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Згідно з частиною 8 статті 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

За змістом вказаних норм підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У справі «Soering vs UK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене пунктом І статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Суду у справі Савіцький проти України, по. 38773/05, від 26 липня 2012 року).

Згідно даних АСВП виконавче провадження № 64289238, боржником у якому є ОСОБА_1 , а стягувачем ТОВ «Дебт Форс», дотепер відкрито, перебуває у провадженні приватного виконавця Кудряшова Д.В.

Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зміст заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України доводить не зміну обставин, що зумовили застосування судом обмеження у праві виїзду боржника за кордон, а зводиться до незгоди заявника з постановою суду, якою застосовано такі обмеження.

Обґрунтовуючи заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що він не ухиляється від виконання рішення суду, проте будь-яких доказів щодо погашення заборгованості і вчинення дій, спрямованих на виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 березня 2015 року, за час, який минув з дня прийняття постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не надає. Також ним не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення.

Боржником не надано будь-яких доказів того, що змінились обставини, за існування яких покладено на нього зазначене обмеження.

Посилання боржника на те, що він потребує медичної допомоги та лікування у Туреччині, не є підставою для задоволення його заяви, адже даних про неможливість отримання медичної допомоги та проведення лікування у медичних закладах України матеріали справи не містять.

Доводи ОСОБА_1 щодо обмеження його у праві виїзду під час воєнного стану, що становить небезпеку для його життя, судом обґрунтовано відхилені, з огляду на невиконання ним рішення суду і можливість змінити місце проживання у межах України.

Саме лише посилання боржника на похилий вік, наявність у нього інвалідності та бажання відвідати родичів у Вірменії, а також введення воєнного стану на території України, не є мотивованими підставами у розмінні ч. 3 ст. 441 ЦПК України для скасування судом тимчасового обмеження у праві виїзду.

Посилання ОСОБА_1 на відчуження його майна у процедурі банкрутства не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказана процедура відбувалась задовго до ухвалення рішення суду про стягнення з нього заборгованості.

Отже, боржником не було надано доказів на підтвердження існування виключних обставин, за яких доцільним та необхідним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон.

Безпідставне скасування обмеження боржника у праві виїзду за умови невиконання рішення суду приводить до порушення права стягувача на «справедливий суд», складовою якого є право на виконання рішення суду.

Аналогічний висновок у справі з подібними правовідносинами викладений у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року № 760/1293/17.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування обмежувальних заходів, накладених на заявника внаслідок невиконання зобов`язань.

Крім того, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон відповідає практиці ЄСПЛ, а саме рішенням у справах: «Гочев проти Болгарії» («Gochev v.Bulgaria» від 26 листопада 2009 року), «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia) від 13 листопада 2003 року, «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), «Рінер проти Болгарії».

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Немищлянського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина