ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4451/26 Справа № 214/9100/24 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 214/9100/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О. І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Власником квартири є відповідачка ОСОБА_1 . Відповідачка не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2019 року до 31 липня 2024 року у розмірі основного боргу - 51 400 грн 79 коп, плату за абонентське обслуговування - 263 грн 94 коп, яку позивач просить стягнути з відповідачки. Також у зв`язку із невиконанням нею обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути інфляційні втрати - 6 101 грн 93 коп, пеню - 611 грн 75 коп, 3% річних - 2 029 грн 79 коп, а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3 028 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 6 000 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках врегульовано Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого наказом № 4 від 22 листопада 2005 року Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України. В свою чергу відповідачем не надано доказів, які б засвідчили дотриманий визначений законом Порядок відключення квартири від послуг централізованого опалення. Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу, що усі надані відповідачем докази не підтверджують законних підстав на відключення від мереж централізованого опалення у квартирі відповідача. Судом не взято до уваги, що відповідач отримала лист погодження Управління житлово-комунального господарства Виконкому криворізької міської ради 22 лютого 2006 року за Вих. 442/8. Разом з тим, на час отримання відповідачем вказаного вище погодження та встановлення індивідуального автономного опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , лише в 2012 році, було чинним рішення Виконкомому Криворізької міської ради № 90 від 08 лютого 2006 року «Про створення комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води», згідно якого споживач мав право відмовитися від послуги та відключитися від системи центрального опалення, але тільки після позитивного рішення Комісії щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячоговодопостачання. З матеріалів справи, відсутні відомості про те, чи зверталась відповідач до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Апелянт вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не повністю співмірним з обсягом фактично виконаних робіт, з на те, що згідно акту приймання-передачі правничої допомоги вбачається, що до складу заявлених витрат включено, зокрема, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення та правовий аналіз документів. Вивчення матеріалів справи та правовий аналіз документів є невід`ємною складовою професійної діяльності адвоката, спрямованою на належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків та підтримання відповідного рівня професійної кваліфікації. Такі дії мають допоміжний характер та не можуть розглядатися як самостійна правнича послуга, яка підлягає окремій та повній компенсації за рахунок іншої сторони. Крім того, справа не відзначалася підвищеною складністю, не містила значного обсягу доказів або нових чи складних правових питань, а подані представником відповідача процесуальні документи є типовими для справ цієї категорії. Додатково звертає увагу суду на те, що спір між сторонами вже був предметом судового розгляду у 2019 році, при цьому предмет спору, правове регулювання та пакет доказів є тотожними, відмінність полягає виключно в іншому розрахунковому періоді. Таким чином, подана представником відповідача правова позиція ґрунтується на раніше сформованих доводах, а матеріали справи не потребували нового глибокого дослідження чи складного правового аналізу. Фактично йдеться про використання вже напрацьованої правової позиції з незначною адаптацією до іншого періоду нарахувань.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення. Також просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом апеляційної інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 17.11.2011, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про оформлення прав власності на об`єкти нерухомого майна» від 09 листопада 2011 року № 382 (запис про право власності від 18 лютого 2011 року за № 207 в книзі 124П-207).

Зазначена квартира рахується на обслуговуванні у АТ «Криворізька теплоцентраль», де відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 на послуги з централізованого опалення.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Криворізька теплоцентраль» вказувало, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються товариством з постачання теплової енергії до належного їй житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01 жовтня 2019 року до 31 липня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 51 400 грн 79 коп, на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати - 6 101 грн 93 коп, пеню - 611 грн 75 коп, 3% річних - 2 029 грн. 79 коп. Крім того, заборгованість по платі за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року до 31 липня 2024 складає 263 грн 94 коп. На підтвердження заявлених вимог представником позивача надано розрахунки заборгованості.

Також судом першої інстанції встановлено, що в рамках розгляду цивільної справи № 214/8223/19 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року до 31 вересня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що процедура відключення квартири відповідача ОСОБА_1 від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, при відмові споживачів від централізованого теплопостачання № 4 від 22 листопада 2005 року, порушена не була, оскільки така процедура розпочалася 22 лютого 2006 року з дня отримання ОСОБА_1 погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради на відключення від системи теплопостачання в квартирі відповідача, і завершилась 05 березня 2012 року складенням акту № 2 про відключення квартири відповідача від мереж КПТМ «Криворіжтепломережа», передбаченого п.2.6 Порядку. Законність встановлення автономного опалення в квартирі з дотриманням процедури відключення квартири від системи централізованого опалення констатована рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року у справі № 214/8223/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказами, наданими відповідачем, доведено той факт, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з березня 2012 року і по теперішній час, не здійснюється централізоване опалення у зв`язку із встановленням автономного опалення, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно із частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Відповідно до пункту 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил)

Згідно із пунктом 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок № 4, втратив чинності з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою.

Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169 від 06 листопада 2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за № 1320/14587, були внесені зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

У рамках розгляду цивільної справи № 214/8223/19 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року до 31 вересня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що процедура відключення квартири відповідача ОСОБА_1 від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, при відмові споживачів від централізованого теплопостачання № 4 від 22 листопада 2005 року, порушена не була, оскільки така процедура розпочалася 22 лютого 2006 року, з дня отримання ОСОБА_1 погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради на відключення від системи теплопостачання в квартирі відповідача, і завершилась 05 березня 2012 року складенням акту № 2 про відключення квартири відповідача від мереж КПТМ «Криворіжтепломережа», передбаченого п.2.6 Порядку. Законність встановлення автономного опалення в квартирі з дотриманням процедури відключення квартири від системи централізованого опалення констатована рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року у справі № 214/8223/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач не довів порушення його прав діями відповідача щодо відключення від централізованого опалення, не надано належних доказів на підтвердження того, що відключення від централізованого опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , спричинило шкоду йому або третім особам, порушило (негативно вплинуло) роботу внутрішньобудинкових мереж, призвело до розбалансування будинку. Як вбачається з матеріалів справи, централізоване опалення в квартирі відсутнє та використовується система автономного опалення. Доказів, що порушені права власників інших квартир у будинку, судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від мережі централізованого опалення не було самовільним, оскільки таке відключення було проведено у порядку встановленому законодавством.

Отже, послугами з централізованого постачання теплової енергії відповідач не користується, а тому у неї відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період, оскільки фактично ці послуги нею отримані не були.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не повністю співмірним з обсягом фактично виконаних робіт оскільки, як слідує з матеріалів справи, 26 листопада 2024 року між ОСОБА_1 та АО «Лозицький та партнери» в особі керуючого об`єднанням Лозицького О.П., було укладено договір про надання правової допомоги, умовами якого передбачено надання правової допомоги, пов`язаної зі спором про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії у рамках цивільної справи № 214/9100/24. Відповідно до акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11 лютого 2025 року, АО «Лозицький та партнери» відповідачеві було надано обсяг правничої допомоги на загальну суму 10 000 грн за такими складовими: ознайомлення з матеріалами справи, вивчення та правовий аналіз документів 1 000 грн; супроводження справи, що включає: підготовка відзиву на позовну заяву та направлення до суду - 2 500 грн (5 годин); ознайомлення з додатковими поясненнями позивача та підготовка заперечень - 3 500 грн (7 годин); гонорар виконавця відповідно до п.4.2.2 договору - 3 000 грн (оплата здійснюється протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили).

Суд першої інстанції, враховуючи подане представником позивача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, правильно вважав, що співмірним, у тому числі зі складністю справи, ціною позову буде розмір витрат на професійну правничу допомогу в 6 000 грн, що буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси відповідачки під час перегляду справи судом апеляційної інстанції представляв адвокат Лозицький О.П. на підставі ордеру від 26 лютого 2026 року.

Відповідно акту приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги від 26 лютого 2026 року відповідачу було надано правничу допомогу, пов`язану зі апеляційним переглядом справи справою, а саме складання відзиву на апеляційну скаргу вартістю 2 000 грн. Суду апеляційної інстанції надано платіжну інструкцію про оплату відповідачем послуг з надання правничої допомоги (том 2 а.с.55,57).

Отже, з урахуванням того, що апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін, виходячи з обсягу та складності наданих представником відповідача послуг з правничої допомоги протягом апеляційного перегляду справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: