У х в а л а

Іменем України

23 березня 2026 року

м. Київ

Справа № 535/139/15-ц

Провадження № 61-15840ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - стягувачка)

на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року

за скаргою стягувачки на протиправні дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла Миколи Миколайовича (далі - заступник начальника ВДВС)

у справі за позовом стягувачки до ОСОБА_2 (далі - боржник), ОСОБА_3 про визнання дійсним усного договору купівлі-продажу, розірвання договору, стягнення сплаченого авансу, відшкодування моральної шкоди та

в с т а н о в и в:

1. 2 грудня 2021 року стягувачка звернулася до Диканського районного суду Полтавської області зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії заступника начальника ВДВС щодо винесення 11 листопада 2021 року постанови «Про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання» (далі - оскаржена постанова) та скасувати цю постанову.

2. 16 травня 2024 року Зіньківський районний суд Полтавської області постановив ухвалу, згідно з якою у задоволенні скарги відмовив. Мотивував так.

- приписи частини другої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III) поширюються на випадки самостійної оцінки майна суб`єктами оціночної діяльності, якими є органи влади та місцевого самоврядування. Ці випадки визначають нормативно-правові акти з оцінки майна, які затверджує Кабінет Міністрів України. На випадки оцінки майна, передбачені статтею 20 та частиною третьою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), приписи частини другої статті 10 Закону № 2658-III не розповсюджуються;

- вимог про призначення конкурсу з визначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у Законі № 1404-VIII немає;

- дії заступника начальника ВДВС з винесення постанови від 11 листопада 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про стягнення з боржника на користь стягувачки 284 032,21 грн заборгованості є правомірними;

- за наявності заперечень щодо оцінки майна боржника у виконавчому провадженні заінтересована особа може відповідно до статті 13 Закону № 2658-III подати заяву про рецензування звіту про оцінку майна або згідно з частиною п`ятою статті 57 Закону № 1404-VIII оскаржити в судовому порядку результати визначення вартості чи оцінки майна;

- стягувачка подала скаргу 2 грудня 2021 року, суд відкладав за її клопотаннями засідання у справі та не розглядав скаргу більше двох років через те, що Диканський і Котелевський районний суди Полтавської області розглядали заяви стягувачки про відводи, хоча розгляд скарги не має перевищувати 10 днів з моменту її надходження;

- стягувачка є ініціатором судового розгляду, вона виклала доводи у скарзі. Підстав для відкладення судових засідань немає. Доводи клопотання про таке відкладення не підтверджують поважність причин відсутності стягувачки, повідомленої належним чином про час і місце розгляду справи.

3. 24 жовтня 2025 року Полтавський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції. Мотивував аналогічно до останнього.

4. 9 грудня 2025 року стягувачка подала касаційну скаргу. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги. Мотивувала так:

- суб`єкта оціночної діяльності слід призначати на конкурсній основі;

- суд першої інстанції був неповноважним розглядати скаргу стягувачки. Він це зробив із порушенням територіальної юрисдикції, бо голова Котелевського районного суду Полтавської області порушив вимоги статті 31 ЦПК України: 23 і 25 квітня 2024 року видав розпорядження, згідно з якими передав, зокрема, скаргу стягувачки до Зіньківського районного суду Полтавської області. Він порушив вимоги статті 31 ЦПК України та Положення «Про автоматизовану систему документообігу суду», не дочекавшись усунення обставин, які унеможливили проведення автоматизованого розподілу справи (безпідставно передав справи стягувачки до іншого суду, поки зі щорічної відпустки не повернулася суддя Гуляєва Г. М.). Крім того, суд першої інстанції порушив вимогу частини другої статті 213 ЦПК України, бо, незважаючи на те, що провадження у справі було відкрите ще у 2021 році, постановив ухвалу про відкриття провадження у справі;

- суд першої інстанції порушив права стягувачки на участь у розгляді її скарги. Так, він незаконно призначив такий розгляд у режимі відеоконференції, хоча стягувачка не просила, і з порушенням вимог частини п`ятої статті 128 ЦПК України надіслав судові повістки стягувачці та державному виконавцю за день до судового засідання, а боржнику - у день засідання;

15 травня 2024 року стягувачка наприкінці робочого дня надіслала електронною поштою до місцевого суду клопотання про відкладення розгляду скарги, яке суд отримав до початку судового засідання. У клопотанні зазначила, що отримала судову повістку з порушенням вимог закону, хворіє, має поганий слух, заперечує проти проведення відеоконференції через поганий відеозв`язок між судами. Просила розглядати справу в приміщенні суду. Повідомила, що обов`язково з`явиться, підтвердить обставини, викладених в клопотанні про відкладення розгляду справи на два місяці, бажає ознайомитися з матеріалами справи, а також відповісти на запитання судді.

У день судового засідання перед проведенням відеоконференції стягувачка прибула до суду, очікувала на судове засідання, але воно не відбулося, бо не з`явилася суддя, тоді як в оскарженій ухвалі вказано про неявку стягувачки. Тобто суд першої інстанції розглянув справу за відсутності стягувачки, належним чином не повідомленої про розгляд скарги;

- в апеляційній скарзі стягувачка просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 16 травня 2024 року та передати справу за підсудністю до Котелевського районного суду Полтавської області. В апеляційному суді цю скаргу розглядали судді, яким стягувачка 9 жовтня 2025 року заявила відвід. Він ухвалив 24 жовтня 2025 року постанову, незважаючи на клопотання стягувачки про відкладення розгляду справи через перебування на стаціонарному лікуванні. Стягувачка боялася, що апеляційний суд розгляне справу без неї, тому з`явилася. Але не мала узгодженої позиції з її адвокатом, який не був ознайомленим із матеріалами справи. Однак апеляційний суд розгляд справи не відклав.

24 жовтня 2025 року стягувачка звернулася до цього суду з клопотанням про її допит як свідка з питань порушення територіальної юрисдикції, оскільки за твердженням судді Верховного Суду Сакари Н. Ю. у переліку засобів доказування немає пояснень учасників справи. Проте апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання;

- апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, безпідставно відхилив клопотання стягувачки про витребування у державного виконавця інформації про надсилання боржнику постанови від 11 листопада 2021 року. Обставини, на які звертала увагу стягувачка, мали значення для правильного вирішення справи.

- в оскаржених судових рішеннях немає мотивів відмови у задоволенні скарги.

5. Стягувачка просила поновити строк на касаційне оскарження, оскільки отримала копію постанови 9 листопада 2025 року. До скарги додала конверт зі штрих-кодом АТ «Укрпошта».

5.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).

5.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

5.3. 24 жовтня 2025 року апеляційний суд проголосив вступну та резолютивну частини постанови, повний текст якої склав цього ж дня. Стягувачка підтвердила отримання копії цієї постанови 9 листопада 2025 року. Отже, оскільки вона пропустила строк на касаційне оскарження з поважних причин, його слід поновити.

6. Верховний Суд вважає, що немає підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою стягувачки.

6.1. Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 3 Закону № 2658-III).

6.2. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина першої статті 18 Закону № 1404-VIII).

6.3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (пункт 15 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII).

6.4. За змістом частини першої статті 14 Закону № 1404-VIII суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання є одним із учасників виконавчого провадження.

6.5. Суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби, і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Такий звіт є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснені у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних юридичних наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (пункти 33-34, 41), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 серпня 2024 року в справі № 824/10/23).

6.6. Проведення оцінки майна - об`єкта нерухомості повинно здійснюватися з обов`язковим призначенням для оцінки суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання відповідно до положень статті 20 й абзацу другого частини третьої статті 57 Закону № 1404-VIII на підставі постанови виконавця (див. mutatis mutandisпостанову Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/10956/15 (пункт 10.5)).

6.7. Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України № 1404-VIII).

6.8. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (абзац другий частини третьої статті 57 Закону № 1404-VIII).

6.9. За змістом статті 57 Закону № 1404-VIII для виконання завдань виконавчого провадження вартість майна боржника можна визначити двома шляхами: 1) за згодою сторін (та заставодержателя), про досягнення якої вони мають повідомити виконавця у встановленому порядку; у разі недосягнення такої згоди виконавець самостійно визначає вартість майна за ринковими цінами, які діють на день визначення; 2) залучення для оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже висловлювалася про те, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду (див. постанови від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (пункт 31)).

Залежно від виду майна, вартість якого має бути визначена, Закон № 1404-VIII розмежовує випадки, за яких залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна є або правом, або обов`язком виконавця (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/10956/15 (пункти 9.10-9.12)).

6.10. У випадках, визначених нормативно-правовими актами з оцінки майна, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, суб`єкти оціночної діяльності - органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють оцінку майна самостійно на підставі наказу керівника. При цьому, якщо законодавством передбачена обов`язковість проведення незалежної оцінки майна, органи державної влади та органи місцевого самоврядування виступають замовниками проведення такої оцінки майна шляхом укладання договорів з суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визначеними на конкурсних засадах у порядку, встановленому законодавством (частина друга статті 10 Закону № 2658-III).

6.11. Положення частини другої статті 10 Закону № 2658-III розповсюджуються на випадки самостійної оцінки майна суб`єктами оціночної діяльності, якими є органи влади та місцевого самоврядування. Зазначені випадки визначаються нормативно-правовими актами з оцінки майна, затвердженими Кабінетом Міністрів України, і на випадки оцінки майна, передбачені Законом № 1404-VIII, не розповсюджуються. Такий висновок підтверджує дослівне тлумачення змісту цієї норми і те, що посилання на призначення суб`єкта оціночної діяльності на конкурсних засадах є у другому реченні вказаної частини, який починається словами «при цьому», а не виокремлене в окрему частину.

Застосування такого сполучення слів й об`єднання речення щодо конкурсних засад визначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в єдиний абзац із попереднім реченням означає, що призначення суб`єкта оціночної діяльності на конкурсних засадах відбувається за декількох умов: якщо законодавство передбачає проведення незалежної оцінки; якщо така оцінка проводиться у випадках, передбачених нормативно-правовими актами, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (зокрема, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Методики оцінки об`єктів оренди» від 10 серпня 1995 року № 629, «Про затвердження Методики оцінки майна» від 10 травня 2003 року № 1891, яка розповсюджується на випадки оцінки державного та комунального майна).

Інший порядок призначення оцінки передбачений у частині першій статті 20 Закону № 1404-VIII. За дослівним змістом припису цієї частини виконавець при проведені оцінки майна боржника залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про що виносить постанову. Жодної вимоги про призначення конкурсу з визначення такого суб`єкта у Законі № 1404-VIII немає

Отже, порядок призначення оцінювача (суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання), передбачений частиною другою статті 10 Закону № 2658-III, не стосується порядку призначення такого суб`єкта у виконавчому провадженні, оскільки проведення незалежної оцінки майна боржника передбачене не постановами Кабінету Міністрів України, а Законом № 1404-VIII. Таким чином, положення щодо конкурсних засад визначення суб`єкта оціночної діяльності для такої оцінки у процедурі виконавчого провадження не розповсюджуються, а призначення суб`єкта оціночної діяльності відбувається на підставі постанови виконавця. Закон № 2658-III розповсюджується на правовідносини у виконавчому провадженні лише у частині, що не суперечить Закону № 1404-VIII, який щодо виконавчих процедур є спеціальним законом.

Протилежний висновок зумовив би безпідставне затягування виконання судових рішень та інших виконавчих документів, збільшення витрат на проведення виконавчих дій тощо. Проведення конкурсних процедур передбачає не тільки їхню тривалість, але й можливість оскарження їх результатів, що за наявних у законодавстві підстав для оскарження дій виконавців, торгів тощо безпідставно зумовить порушення прав на справедливий суд (див. mutatismutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/10956/15 (пункти 9.29-9.37)).

6.12. Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (частина перша статті 13 Закону № 1404-VIII).

6.13. Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) полягає у критичному розгляді цього звіту та наданні висновків щодо його повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який у межах виконавчого провадження дозволяє швидко й ефективно захистити права учасника цього провадження (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 серпня 2024 року у справі № 824/10/23).

6.14. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення (речення друге абзацу першого частини п`ятої статті 57 Закону № 1404-VIII).

6.15. Цей припис передбачає можливість оскарження рішень і дій виконавця щодо визначення вартості майна, а не звіту з оцінки майна (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 серпня 2024 року у справі № 824/10/23).

6.16. Оскаржена постанова заступника начальника ВДВС є виконавчою дією і не зумовлює порушення прав учасників виконавчого провадження. Судовий контроль за виконанням судових рішень призначений насамперед для забезпечення повного та своєчасного виконання судового рішення, а також усунення порушень прав учасників виконавчого провадження, які виникли під час такого виконання. Суди попередніх інстанцій встановили, що дії заступника начальника ВДВС з винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 є правомірними та не порушують права стягувачки. Остання за наявності підстав може подати заяву про рецензування звіту про оцінку майна й оскаржити дії виконавця з визначення вартості цього майна.

6.17. Аргументи касаційної скарги про порушення територіальної юрисдикції є необґрунтованими. Як правильно встановив суд першої інстанції, стягувачка подала скаргу до суду, який ухвалив рішення щодо суті спору. Подальше передання справи на розгляд іншого суду не зумовлює порушення територіальної юрисдикції. Встановлення протилежного неможливе і внаслідок допиту стягувачки як свідка. Тому апеляційний суд правильно відмовив їй у задоволенні відповідного клопотання.

6.18. Постановлення Зіньківським районним судом Полтавської області 8 травня 2024 року ухвали про відкриття провадження за скаргою стягувачки та призначення розгляду цієї скарги на 16 травня 2024 року в режимі відеоконференції з Котелевським районним судом Полтавської області не зумовлюють порушення прав стягувачки і не впливають на законність оскарженої ухвали від 16 травня 2024 року. В ухвалі від 8 травня 2024 року суд першої інстанції зазначив, що стягувачка просила про призначення відеоконференції з вказаним судом з огляду на те, що є особою з інвалідністю, похилого віку, хворіє та має скрутне матеріальне становище.

6.19. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. (частини перша та друга статті 450 ЦПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

6.20. Беручи до уваги вказані приписи, зокрема, стислість строку для розгляду відповідної скарги, починаючи з дня прийняття її до розгляду 8 травня 2024 року, необов`язковість участі скаржника у судовому засіданні, а також те, що про останнє стягувачка була обізнаною, її незгода з призначенням відеоконференції, заявлення клопотання про відкладення судового засідання, отримання повістки за день до нього та розгляд скарги за відсутності стягувачки на законність оскарженої ухвали суду першої інстанції від 16 травня 2024 року не впливають.

6.21. Доводи стягувачки про те, що в ухваленні 24 жовтня 2025 року постанови апеляційного суду брали участь троє суддів, яким вона заявила 9 жовтня 2025 року відвід із обґрунтуванням упередженого ставлення до державного виконавця, на законність цієї постанови не впливають. 10 жовтня 2025 року колегія суддів апеляційного суду розглянула заяву стягувачки про відвід цієї колегії від розгляду справи та визнала заяву необґрунтованою через відсутність підстав і доказів вважати суддів упередженими у цій справі. А 13 жовтня 2025 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одринська Т. В. відмовила у задоволенні заяви стягувачки про відвід колегії суддів. Незгода із судовими рішеннями не є підставою вважати, що суд, який розглянув апеляційну скаргу стягувачки, був неповноважним.

6.22. Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частини перша та друга статті 372 ЦПК України).

6.23. Для розгляду справи за скаргою на дії державного виконавця в суді апеляційної інстанції інший порядок розгляду не передбачений (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 398/2994/22).

6.24. Апеляційний суд розглянув справу за участі стягувачки та її адвоката. Підстав для відкладення судового засідання через перебування стягувачки на стаціонарному лікуванні та через неузгодженість її позиції із адвокатом, який, за твердженням стягувачки, не ознайомився з матеріалами справи, не було.

6.25. Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, безпідставно відхилив клопотання стягувачки про витребування у державного виконавця інформації про надсилання боржнику постанови від 11 листопада 2021 року, виходять за межі розгляду скарги на дії заступника начальника ВДВС щодо винесення 11 листопада 2021 року оскарженої постанови. Немає підстав вважати постанову апеляційного суду необґрунтованою.

6.26. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

6.27. Оскільки постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання» є процесуальною дією, яка не зумовила порушення будь-яких прав стягувачки, суди попередніх інстанцій правильно виснували про відмову у задоволенні її скарги. Таке застосування процесуальних норм є вочевидь правильним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення, зокрема, частини першої статті 20, частини третьої статті 57 Закону № 1404-VIII. Тому касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадженняза касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла Миколи Миколайовича.

3. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко