Провадження 2-з/557/5/2026
Справа 557/425/26
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

26 березня 2026 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Дацюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №557/425/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання договорів позики недійсними,

за участю представника заявниці - адвоката Олексюка Р.Р.,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, у якій остання просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

-житловий будинок, загальною площею 73 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,1224 га, кадастровий номер :01:002:0822;

-транспортний засіб марки «ЗАЗ», модель 110307, категорія ТЗ: легковий, 2003 р.в., VIN: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ: НОМЕР_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року було розірвано. Заявниця зазначає, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ними було набуто вказане вище майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року у справі №557/1238/25 з колишнього чоловіка заявниці - ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі, стягнуто на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики в розмірі 30 000,00 євро. Зокрема, вказаним рішенням встановлено, що 02 листопада 2016 року ОСОБА_2 під розписку позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 25 000,00 євро та 07 листопада 2016 року ОСОБА_2 під розписку позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5 000,00 євро. Кошти ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 01 січня 2025 року.

Заявниця вважає, що договори позики, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені в порушення норм СК України та, на її переконання, звернення до суду у справі №557/1238/25 було зловживання положенням ч. 4 ст. 65 СК України щодо штучного введення спільного майна подружжя під арешт, оскільки при подальшому поділі та виділі часток в натурі на ОСОБА_1 буде покладено тягар фінансових зобов`язань її чоловіка перед ОСОБА_3 , яка є його матір`ю, що носять сумнівний характер, про який заявниці відомо не було.

Постановою приватного виконавця від 29 грудня 2025 року у виконавчому провадженні №79893527 накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 73 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1224 га, кадастровий номер :01:002:0822; транспортний засіб марки «ЗАЗ», модель 110307, категорія ТЗ: легковий, 2003 р.в., VIN: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ: НОМЕР_2 .

Як зазначає заявниця, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та в подальшому буде предметом поділу між колишнім подружжям, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити виконання відповідачем зобов`язань перед третьою особою та подальше відчуження набутого під час шлюбу майна іншій особі, що позбавить ОСОБА_1 можливості звернутися до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя.

Заявниця та її представник у судовому засіданні просили задовольнити заяву про забезпечення позову з підстав, які у ній зазначені.

Заслухавши заявницю та її представника, вивчивши заяву та подані матеріали, суд приходить наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі й задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що визначено ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як убачається із заяви, предметом позову у цій справі є, зокрема, немайнові позовні вимоги про визнання недійсними договорів позики, в яких позивач не є стороною.

Мотивуючи свою заяву про забезпечення позову, заявниця посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити виконання відповідачем формальних перед третьою особою зобов`язань та подальше відчуження набутого під час шлюбу майна іншій особі, що позбавить повноцінної можливості звернутися до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, тому, на її думку, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зареєстроване на ОСОБА_2 майно: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0822, та транспортний засіб марки «ЗАЗ», ДНЗ: НОМЕР_2 .

Вирішуючи питання щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно відповідача, суд приходить висновку, що між сторонами виник спір щодо визнання недійсними договорів позики, які укладені між відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою - ОСОБА_3 , а не з приводу майна, придбаного за час перебування у шлюбі позивача та відповідача, проте наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору та необхідність забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявниці, оскільки на час розгляду заяви така необхідність не підтверджена належними та допустимим доказами. Судом враховано, що в даному випадку має надаватися оцінка вчинення дій сторонами спірних договорів позики, які можуть мати на меті ускладнення виконання рішення в цій справі та поновлення можливих порушених прав позивача.

В порушення положень ст. 12, 81 ЦПК України щодо розподілу тягаря доказування, заявницею та її представником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, враховуючи предмет позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у справі про визнання договорів позики недійсними.

Крім того, необхідно вказати, що забезпечення позову має бути спрямоване саме на забезпечення виконання рішення в цій справі, а не в інших справах, ухвалених за результатом правовідносин, що виникли між сторонами до подання позову в цій справі.

З огляду на означене, твердження заявниці та її представника про істотне ускладнення або неможливість в майбутньому ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та виконання судового рішення, у разі невжиття заходів забезпечення позову, зводяться до припущень останніх.

За вказаних обставин, суд приходить висновку про те, що забезпечення позову у зазначений заявником спосіб не узгоджується з метою вжиття заходів забезпечення позову, яка закріплена у ч. 2 ст. 149 ЦПК України, - запобігти ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зважаючи на викладене та враховуючи предмет даного спору, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Одночасно судом роз`яснюється, що ця відмова не позбавляє заявницю на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №557/425/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання договорів позики недійсними - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Оленич Ю.В.