ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2612/26 Справа № 212/7628/25 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7628/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОКОМЦЕНТР»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 28 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 жовтня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» (надалі ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що позивача ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР», відповідно до договору від 21.12.2012 року, визначено управителем та виконавцем послуг з управління будинком та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкових територій з 01.04.2013, зокрема, багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_2 , а тому є споживачами комунальних послуг, що надаються позивачем.

Зазначив, що в період з 01.08.2019 по 31.08.2024 позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання, але відповідачі не проводять оплату в повному обсязі за отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з утримання будинків і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01.08.2019 по 31.08.2024, у розмірі 16 011,43 гривень, 3% річних у розмірі 911,15 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 3745,56 гривень, які нараховані за період з 21.09.2019 по 31.05.2025, з урахуванням Постанови КМУ №206 від 05.03.2022, а також стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3028 гривень, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 28 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» заборгованість за послуги з утримання будинків і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01.08.2019 по 31.08.2024, у розмірі 16 011,43 гривень, 3% річних у розмірі 911,15 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 3 745,56 гривень, а всього 20 668 гривень 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» судові витрати в розмірі 4 514 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» судові витрати в розмірі 4 514 гривень.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на неврахування судом всіх обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано ту обстаивну, що відповідачка ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_1 до 2011 року та дійсно проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2011 року шлюб між ними було розірвано, і з червня 2011 року вона, разом із дітьми, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначила, що вона не є власницею (співвласницею) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , та з 2011 року фактично не користується спірним майном і не отримує житлово-комунальні послуги позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 фактично оскаржує рішення суду в частині позовних вимог ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, апеляційний суд не переглядає зазначене рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог, що заявлені до відповідача ОСОБА_1 .

Ціна позову у даній справі становить 20 668 гривень 14 копійок, що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР», на підставі договору від 21 грудня 2012 року, укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради міста Кривого Рогу, визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території у Жовтневому районі м. Кривого Рогу (об`єкт № 4), до складу якого входить будинок АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_2 перебуває на обслуговуванні у ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР», і на зазначену квартиру відкрито фінансово-особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.7).

ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» нараховував щомісяця, у період з 01.08.2019 по 31.08.2024, плату за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, за адресою: АДРЕСА_3 , на площу 56,39 м2.

14 липня 2001 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2011 року.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2002, зареєстрованого в реєстрі за №4929, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 купив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» заборгованість з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01.12.2015 по 31.07.2019. Вказаним рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана під час перебування у шлюбі відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, як співвласники квартири АДРЕСА_2 ,у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку, у визначеному позивачем розмірі.

Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, витрати на сплату винагороди управителю та інші витрати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком.

Згідно із визначеннями, що містяться у п. 6, 13, 14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Встановлено, що ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» є управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , надаючи послуги з управління багатоквартирним будинком для забезпечення потреб мешканців.

При цьому, слід зауважити, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц).

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, яке набрало законної сили, встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана під час перебування у шлюбі відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що вона не є власником спірної квартири та не отримувала житлово-комунальні послуги, які надаються позивачем.

Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачка ОСОБА_2 , як співвласник нерухомості повинна нести відповідальність за несплату наданих житлово-комунальних послуг, у зв?язку з чим стягнув із останньої, солідарно із відповідачем ОСОБА_1 , заборгованість за період з 01.08.2019 по 31.08.2024, яка становить 16 011,43 грн.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуг у визначеному позивачем розмірі, який в апеляційній інстанції відповідачкою ОСОБА_2 не спростовано та власного розрахунку не надано.

Крім того, суд дійшов вірного висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем послуги, АТ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань, розмір яких визначено із врахуванням обмежень, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (із наступними змінами до неї) та в апеляційному порядку не спростовано.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачкою ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скарги відповідачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 28 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: