ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м.Суми

Справа №592/46/25

Номер провадження 22-ц/816/190/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Черних О. М.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Комунальне некомерційне підприємство «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2025 року в складі судді Савєльєвої А.І., ухвалене в м. Охтирка,

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2025 року представник Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради адвокат Якименко О.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в якості відшкодування витрат за навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 , як особа, що навчається, підписала договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації № 168 від 30 листопада 2015 року, укладений між Сумським державним університетом та Великописарівською центральною районною лікарнею (нова назва Комунальне некомерційне підприємство «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради. Предмет договору - СумДУ бере на себе зобов`язання за рахунок коштів позивача здійснити навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації відповідача за денною формою навчання, освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст, напрямком підготовки медицина, фаховим спрямуванням лікувальна справа в термін з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2021 року.

30 листопада 2015 року укладено договір між позивачем та відповідачем № 168/1 про оплату за навчання в Сумському державному університеті та за проходження інтернатури.

Згідно з умовами укладеного договору відповідач зобов`язалася після закінчення навчання та проходження інтернатури відпрацювати в медичних закладах Великописарівського району по спеціальності лікувальна справа протягом 5 років, а у разі відмови від подальшого навчання, проходження інтернатури або відрахування із Сумського державного університету та інтернатури, а також відмови від відпрацювання протягом 5 років після проходження інтернатури відшкодувати відповідно Великописарівській ЦРЛ вартість навчання в установленому порядку.

Згідно наказу ректора Сумського державного університету № 0653-ІІІ від 24 червня 2021 року присуджено освітні ступені за освітньо-професійними (освітньо-науковими) програми, присвоїти освітні кваліфікації (професійні кваліфікації), видати документи про вищу освіту особам згідно з додатком та відрахувати їх з числа здобувачів Сумського державного університету 24 червня 2021 року у зв`язку із завершенням навчання за освітньо-професійними (освітньо-науковими) програмами, зокрема відповідачу освітній ступінь - спеціаліст, спеціальність: 7.12010001 Лікувальна справа, освітня програма/ професійна кваліфікація лікар.

Однак після завершення навчання відповідач не повідомила про проходження або про відмову від проходження інтернатури, не прибула до КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради з метою відпрацювання в КНП «Великописарівська лікарня» за спеціальністю медицина впродовж 5 років на виконання умов договору. Згідно з витягом з кошторису та Реєстру платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 11 грудня 2024 року розрахунок суми на навчання відповідача у закладі вищої освіти складає 132200 грн 00 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, представник Комунального некомерційного підприємсва «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради адвокат Якименко О.І. просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 132200 грн 00 коп. та всі судові витрати.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2025 року позов КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради задоволений.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради грошові кошти в розмірі 132200 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради судовий збір у розмірі 3028,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що у відзиві на позов КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради наголошувала на необхідності відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, мотивуючи тим, поза іншим, що виникли сумніви щодо законності договорів № № 168, 168/1 та тим, що Великописарівська центральна районна лікарня зобов`язувалася продовжити фінансування інтернатури, однак позивач не виконав умови фінансування інтернатури, відмовився від її оплати, у зв`язку з чим вона змушена за власний кошт навчатися на інтернатурі в іншому закладі м. Харкова. Тому договори про оплату навчання, на які посилається позивач є припиненими.

Крім того, вказує, що на момент підписання договорів відповідач була неповнолітньою, а тому не додержані вимоги ч. 2 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання недійсності зазначених договорів від 30 листопада 2015 року № № 168, 168/1.

Проте, зазначені докази місцевий суд не дослідив, особливо, що стосується додержання вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України на момент підписання вказаних договорів, а саме той факт, що станом на 30 листопада 2015 року відповідач мала неповну цивільну дієздатність фізичної особи, а тому не могла бути стороною даних правочинів.

Зазначає, що місцевий суд не дослідив та не врахував, що на момент закінчення інтернатури відповідачем такої адміністративно-територіальної одиниці України, як Великописарівський район, не існувало, а отже, відповідач в принципі не змогла б відпрацювати в медичних закладах Великописарівського району, як стверджує позивач.

У додаткових поясненнях на апеляційну скаргу представник Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради адвокат Якименко О.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне і обґрунтоване. Наголошує на тому, що відповідач не надав доказів на підтвердження відмови позивача провести оплату вартості навчання відповідача в інтернатурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Савочки А.М., представника лікарні адвоката Якименко О.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2015 року між Сумським державним університетом /Виконавцем/, ректор А.В. Васильєв та Великописарівською ЦРЛ /Замовником/, головний лікар Р.І. Побідинський укладено договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації № 168.

Згідно п. 1 договору предмет договору: Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання, підготовку, перепідготовку підвищення кваліфікації ОСОБА_1 , форма навчання денна, освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, за напрямком підготовки медицина, фаховим спрямуванням лікувальна справа в термін з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2021 роки.

Відповідно до п. п. 2.1. п. 2 договору обов`язки виконавця надати Замовнику освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, п.п. 2.7. п. 2. додаткові обов`язки Виконавця - зобов`язується після закінчення підготовки студента за спеціальністю лікувальна справа, склавши додатковий договір на термін проходження інтернатури та оплату.

Згідно п. п. 1.3. п. 3 договору обов`язки замовника - своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором.

Підпунктом 4.5. пункта 4 договору встановлена загальна вартість освітньої послуги становить 132200 гривень, у томі у числі за період навчання: навчальний рік 2015/2016 17200 грн; 2016/2017 18400 грн; 2017/2018 20700 грн; 2018/2019 23000 грн; 2019/2020 25300 грн; 2020/2021 27600 грн.

Відповідно до п. 6 Додаткових умов: Після закінчення навчання та проходження інтернатури студент зобов`язується відпрацювати в медичних закладах Великописарівського району за спеціальністю лікувальна справа 5 років. Студент проводить відшкодування коштів замовнику за період навчання та проходження інтернатури, а також не відпрацьовані 5 років після інтернатури (а.с. 14-15).

Згідно договору № 168/1 про оплату навчання в Сумському державному університеті та за проходження інтернатури від 30 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 /Виконавець/ та Великописарівською центральною районною лікарнею, в особі головного лікаря Побідинського Р.І. /Замовник/, предмет договору виконавець бере на себе зобов`язання по успішному навчанню в СумДУ на медичному факультеті на денній формі навчання та проходження інтернатури за спеціальністю лікувальна справа. Виконавець зобов`язується після закінчення навчання та проходження інтернатури відпрацювати в медичних закладах В.Писарівського району по спеціальності лікувальна справа протягом 5 років. Виконавець проводить відшкодування коштів замовнику за період навчання та проходження інтернатури в СумДУ при відмові від подальшого навчання, проходження інтернатури або виключенні його із навчання із СумДУ та проходження інтернатури, а також не відпрацьовані на протязі 5 років після проходження інтернатури. Плата за навчання та проходження інтернатури вноситься після проходження успішного закриття відповідного семестру (а.с. 17-18).

Відповідно до наказу ректора Сумського державного університету № 0653-ІІІ від 24 червня 2021 року присуджено освітні ступені за освітньо-професійними (освітньо-науковими) програмами, присвоїти освітні кваліфікації (професійні кваліфікації), видати документи про вищу освіту особам згідно з додатком та відрахувати їх з числа здобувачів Сумського державного університету 24 червня 2021 року у зв`язку із завершенням навчання за освітньо-професійними (освітньо-науковими) програмами, зокрема відповідачу освітній ступінь - спеціаліст, спеціальність: 7.12010001 Лікувальна справа, освітня програма/ професійна кваліфікація лікар (а.с. 25).

Згідно із витягом з кошторису та Реєстру платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 11 грудня 2024 року розрахунку суми, яка наводиться в реєстрі платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, які за замовленням КНП «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради витрачені з місцевого бюджету Великописарівської селищної ради територіальної громади на навчання відповідачу ОСОБА_1 у закладі вищої освіти складає 132200,00 грн (а.с. 24, 26).

На адвокатський запит № 101 від 06 грудня 2024 року у відповіді Сумського державного університету № 05.03/01-05/4478 від 13 грудня 2024 року зазначається, що відомостями про закінчення ОСОБА_1 інтернатури Сумський державний університет не володіє (а.с. 23, 28).

На адвокатський запит від 05 грудня 2024 року № 102 щодо звернення до управління охорони здоров`я ОСОБА_1 . Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації повідомляє, що до управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації заяви від ОСОБА_1 про неможливість приступити до роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради після закінчення інтернатури не надходило (а.с. 28).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради про стягнення з ОСОБА_1 витрат за навчання, місцевий суд виходив з того, що, відповідач не виконала свої зобов`язання, у зв`язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач умови договору зі свого боку не виконала, згідно яких зобов`язана була прибути після закінчення навчання та проходження інтернатури відпрацювати в медичних закладах Великописарівського району по спеціальності лікувальна справа протягом 5 років, а у разі відмови від подальшого навчання, проходження інтернатури або відрахування із Сумського державного університету та інтернатури, а також відмови від відпрацювання протягом 5 років після проходження інтернатури відшкодувати кошти Великописарівській ЦРЛ за період навчання та проходження інтернатури в СумДУ.

Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Договору № 168 від 30 листопада 2015 року, тобто вона порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367.

Зазначеними вище нормативними актами, що були чинними на час укладення договорів про навчання визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

З урахуванням викладеного, суд, оцінивши докази у справі, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат за навчання.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що на момент підписання договорів вона була неповнолітньою, а тому не додержані вимоги ч. 2 ст. 203 ЦК України, що є підставою недійсності зазначених договорів від 30 листопада 2015 року № № 168, 168/1. Станом на 30 листопада 2015 року відповідач мала неповну цивільну дієздатність фізичної особи.

Однак, вказані доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Дійсно, на момент підписання договорів № 168, 168/1 від 30 листопада 2015 року відповідач не набула повної цивільної дієздатності, оскільки була неповнолітньою. Проте, враховуючи предмет договору, в укладенні якого ОСОБА_1 брала участь, її вік, дії останньої не суперечать вимогам ст. 32 ЦК України. Крім того, досягнувши повноліття через п`ять місяців після підписання договору та набуття повної цивільної дієздатності, ОСОБА_1 не розірвала договори № 168, 168/1 від 30 листопада 2015 року, не зверталася до суду із заявою про визнання даних договорів недійсними або такими, що порушують її права та інтереси, належним чином виконувала умови договору, відвідувала заняття, виконувала навчальний план, приймаючи таким чином виконання умов договорів зі сторони Комунального некомерційного підприємства «Великописарівська лікарня» Великописарівської селищної ради, своїми діями підтвердила те, що вважає договори № 168, 168/1 від 30 листопада 2015 року чинними та такими, що не порушують її права та законні інтереси, Отже, відповідач продовжувала належним чином виконувати умови договору, перебуваючи на державному утриманні та здобула відповідну освіту.

Крім того, безпідставними є і посилання ОСОБА_1 про те, що місцевий суд не дослідив та не врахував, що на момент закінчення інтернатури відповідачем такої адміністративно-територіальної одиниці України, як Великописарівський район, не існувало, а отже, відповідач в принципі не змогла б відпрацювати в медичних закладах Великописарівського району, як стверджує позивач, з огляду на наступне.

Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року вирішено ліквідувати Великописарівський район у Сумській області, натомість було утворено Охтирський район, до складу якого було включено території Великописарівської селищної громади в медичних закладах на території якої й мала відпрацювати впродовж 5 років ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що позивач відмовився від проведення оплати вартості навчання в інтернатурі, а тому договірні зобов`язання є припиненими у 2021 році, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження зазначеного вище жодних доказів відповідачем не надано, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

О. М. Черних