ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м.Суми

Справа №591/2958/25

Номер провадження 22-ц/816/1837/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Замченко А. О.

за участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Клименко А.Я. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України,

УСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог позову

Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних у розмірі 78514,12 грн. та інфляційні збитки у розмірі 270181,54 грн. за прострочення погашення суми боргу за кредитними договорами №CNL-COO/196/2007 та №ML-C01/031/2008 за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2010 року та додатковим рішенням від 28 жовтня 2011 року по справі № 2-2586/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було стягнуто прострочену заборгованість за кредитним договором № CNL-COO/196/2007 в сумі 279 266,10 грн. в солідарному порядку, прострочену заборгованість за кредитним договором №ML-C01/031/2008 в сумі 316683,65 грн. в солідарному порядку. 08.09.2020 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг» у виконавчому провадженні щодо виконання рішень в справі №2-2586/10. 18.02.2025 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг» на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчому провадженні щодо виконання рішень в справі №2-2586/10. На підставі виконавчих листів по справі № 2-2586/10 було відкрито виконавчі провадження №32399147 та №32399180. Станом на дату звернення до суду рішення залишається не виконаним, а грошове зобов`язання не припинено, тому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3% річних та інфляційні збитки відповідно до ст. 625 ЦК України, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.01.2026 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України задоволено в повному обсязі. Ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 3 % річних в розмірі 78514,12 грн. та інфляційні збитки в сумі 270181,54 грн. за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року. Вирішено питання щодо стягнення судового збору в розмірі 5015,46 грн.

Рішення обґрунтоване тим, що враховуючи практику Верховного Суду, а саме, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 23.10.2019 року у справі № 922/3013/18 (провадження № 12-116гс19), від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19)).

При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні прийшов до висновку, що твердження представниці відповідача про сплив позовної давності є помилковим, оскільки перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупинявся на строк дії карантину та воєнного стану, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12 березня 2020 року на всій території України, який неодноразово продовжувався та Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діяв на момент подання позову у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зачепіло З.Я. просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.01.2026 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухвалення із порушенням норм процесуального права та непарильним застосуванням норм матеріального права, неповним встановленням всіх обставин справи та не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Свої вимоги мотивувала тим, що у позивача відсутнє право грошової вимоги щодо основного боргу, а тому і нарахування 3% річних та інфляційні витрати є необґрунтованим. Крім того, вказала, що загальними положеннями цивільного законодавства та усталеною позицією Верховного Суду, право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками. Вважає, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в цілому пропущено строки позовної давності для звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідачів коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 лютого 2026 року справу передано судді-доповідачеві Черних О.М.

Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 06 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 06 березня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2026 року залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 безпідставно посилається на пропущення ТОВ «Діджи Фінас» строку позовної давності. Вказав, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19» та Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року» строк позовної давності зупинявся і був відновлений лише 05 вересня 2025 року. Отже ТОВ «Діджи Фінанс» строки позовної давності не були пропущені, а тому застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Позиція апеляційного суду

У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи, учасники не з`явилась, від представника ОСОБА_2 адвоката Зачепіло З.Я. надійшла заява від 20.03.2026, в якій вона просить справу розглядати у їх відсутність, 31.03.2026 адвокат Зачепіло З.Я. звернулась з заявою про відкладення розгляду справи для надання строку додаткових пояснень на відзив.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України, апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились. Клопотання адвоката Зачепіло З.Я., колегія суддів вважає не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ІІ. Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було ухвалено стягнути з останніх в солідарному порядку прострочену заборгованість за кредитним договором №CNL-COO/196/2007 в сумі 279266,10 грн., прострочену заборгованість за кредитним договором №ML-C01/031/2008 в сумі 316 683,65 грн. (а.с. 9-12)

Як вбачається з ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 18.02.2025 у виконавчому провадженні щодо виконання рішень у справі №2-2586/10 стягувача ПАТ «ОТП Банк» замінено на його правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг» - ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2020, а в подальшому стягувача ТОВ «ОТП Факторинг» замінено на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 13-14).

Відповідно до інформації начальника Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відділі перебувають виконавчі провадження № 32399147 та № 32399180 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2586/210 від 28.10.2011 і залишок боргу за кредитним договором №CNL-COO/196/2007 станом на 04.03.2025 становить 238132,13 грн., за договором №ML-C01/031/2008 - 254046,77 грн.(а.с. 16-17)

Згідно з розрахунком наведеним представником позивача у позовній заяві за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 сума 3% річних становить - 78514,12 грн, сума інфляційних витрат становить - 270181,54 грн.

Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625ЦК України 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення заборгованості за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, за змістом статей 524, 533-535 і 625ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2010 та додаткового рішення від 28.10.2011 у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед ПАТ «ОТП Банк» виникло зобов`язання, стягувача ПАТ «ОТП Банк» замінено на його правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг»,а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг» замінено на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Однак, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статті 526, 599 ЦК України. Таким чином, позивач відповідно до зазначеної норми має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання навіть після рішення суду.

Враховуючи те, що зобов`язання між сторонами встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2010 та додатковим рішенням від 28.10.2011 у справі №2-2586/10 , а відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, що підтверджено наданою інформацією начальником Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавчі провадження № 32399147 та № 32399180), тому наявні підстави про застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 625ЦК України щодо нарахування 3% річних на суму боргу за період прострочення та інфляційні збитки.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

У даній справі позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних у розмірі 78514,12 грн. та інфляційні збитки у розмірі 270181,54 грн. за прострочення погашення суми боргу за кредитними договорами №CNL-COO/196/2007 та №ML-C01/031/2008 за період з 12.03.2017 до 23.02.2022

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для подачі позовної заяви про стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме: продовження позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що цей Закон набрав чинності 02.04.2020.

Отже початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання 02.04.2020 чинності Законом №540-ІХ.

Подібний правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі №910/18489/20.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 №651.

Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Водночас Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України та триває дотепер.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії.

Закон №2120-ІХ набрав чинності 17.03.2022.

Надалі Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 №3450-ІХ пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 №4434-ІХ пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.

Закон №4434-ІХ набрав чинності 04.09.2025.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а з 30.01.2024 до 03.09.2025 включно перебіг такого строку зупинявся.

Отже, перебіг позовної давності за вимогами позивача був зупинений у період з 02.04.2020 до 23.02.2022, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 12.03.2017 по 01.04.2017 року необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 задовільнити і стягнути 256067,29 інфляційні витрати та 77602,69 3 % річних.

Щодо судових витрат

Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційній інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Акціонерне товариство ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з майновим спором, ціна позову у справі складає 348695 гривні 66 копійок.

За подання позовної заяви, позивач сплатив 5015 гривні 46 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією № 11648 (а.с. 8).

З урахуванням зміни рішення суду першої інстанції позов задоволено частково, що у відсотковому співвідношенні до ціни позову становить 95,69 % (348695,66/333669,98*100).

Отже, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у сумі 2399 гривні 65 копійок з кожного в дольовому порядку.

Підпунктом 6 пункту 2 частини 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 7523 гривні 19 коп, що підтверджується платіжною квитанцією ІD: 6083-7490-4886-2253 від 24.02.2026 (а.с. 162).

Апеляційна скарга задоволена на 4,40 % .

Отже, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 331 гривні 02 коп.

Тому у справі, з ОСОБА_2 та ТОВ «Діджи Фінанс» слід провести взаємозалік судових витрат і в результаті стягнути на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судові витрати з ОСОБА_1 - 2399 гривні 65 коп, з ОСОБА_2 2068 гривні 63 копійки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Ухвалене судом рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, а тому є підстави для його зміни.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.01.2026

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. І.Сікорського, 8) 3 % річних в розмірі 77602,69 грн. та інфляційні збитки в сумі 256067,29 грн. за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. І.Сікорського, 8) судові витрати в сумі 2399 гривні 65 коп.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. І.Сікорського, 8) судові витрати в сумі 2068 гривні 63 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 березня 2026 року.

Головуючий - О. М. Черних

Судді: В. І. Криворотенко

А. О. Замченко