Номер провадження: 22-ц/813/1375/26
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року, постановленого під головуванням судді Цирфи К.А., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк»), правонаступник акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 294 148,46 грн., з яких: 212 170,05 грн. прострочене тіло кредиту, 81 978,41 грн. відсотки за користування кредитом та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 17.01.2019 року ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «»Альфа-банк».

Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Таким чином між банком та відповідачем укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої визначено істотні умови договору, зокрема: сума кредиту (кредитної лінії) до 200 000 грн., строк не визначено, річна процентна ставка 24 %.

Банк, відповідно до угоди, взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, якими відповідач користується, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 294 148,46 грн., з яких: 212 170,05 грн. прострочене тіло кредиту, 81 978,41 грн. відсотки за користування кредитом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено перед судом належними, допустимими доказами та достатніми доказами факт наявної заборгованості, оскільки не врахував договірні умови та правові підстави для її нарахування та вважає, що стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 294 148,46 грн. є цілком обґрунтованим та підтвердженим належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сігнаєвський А.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а висновки суду такими, що відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам.

В судове засідання, призначене на 24 березня 2026 року представник АТ «Альфа-Банк» не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 194, 195 зв.б., 196).

Від представника АТ «Альфа-Банк» - Михайлової Ю.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника (а.с. 201-202).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які не з`явилися в судове засідання, та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Сігнаєвського А.О., представника відповідачки ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду скасуванню, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Відмовляючи АТ «Сенс Банк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума коштів, сплачена відповідачем, повністю покриває заборгованість за кредитом.

Такий висновок суд зробив, виходячи з наданих позивачем розрахунків та випискою про рух коштів за картковим рахунком відповідача, а саме за період з 21.01.2019 року по 07.02.2025 року, відповідно до якого відповідачка скористалася кредитною лінією та перерахувала зі свого карткового рахунку (використала кредитні кошти) у розмірі 74 955,70 грн. та 80 314,79 грн. відповідно, а всього на загальну суму 152 957,79 грн. При цьому, загальна сума коштів, яка сплачена відповідачем в погашення заборгованості за договором становить 220 050 грн. Нараховані на залишок тіла кредиту проценти в розмірі 24 % обраховуються в сумі 10 732,11 грн.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.01.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» укладено договір оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої ліміт кредитної лінії складає 200000 грн., процентна ставка 24% (а.с. 8).

17.01.2019 року, між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір б/н, шляхом акцептування банком оферти позичальника, відповідно до якої визначено істотні умови договору, зокрема: сума кредиту (кредитної лінії) до 200 000 грн., річна процентна ставка 24% (а.с. 8 звор).

17.01.2019 року ОСОБА_1 , також підписано паспорт споживчого кредиту, за умовами якого максимальна сума кредиту становить 200000 грн., відсоткова ставка зазначена у розмірі 24% (а.с. 9).

ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 200).

На підтвердження наявності заборгованості та її розміру, позивач надав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору (а.с. 10-14).

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 активно використовувала картковий рахунок, а саме робила покупки, знімала грошові кошти, здійснювала зарахування та розраховувалась карткою (а.с. 10-13).

Судом встановлено, що в період з 01.02.2019 року по 21.07.2024 року ОСОБА_1 витрачено кредитних коштів у розмірі 125397 грн. 79 коп., банком нараховані відсотки на використовувані кредитні кошти у розмірі 92998 грн. 45 коп., а тому з урахуванням витрачених грошових коштів, та нарахованих відсотків, заборгованість складає (125397,79 + 92998,45) 218396 грн. 24 коп.

Також судом встановлено, що відповідно до виписки за рахунком, ОСОБА_1 в зазначений період було повернуто банку 154 315 грн.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно, наданий позивачем розрахунок заборгованості підлягає оцінці судом у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України в сукупності з іншими наданими позивачем доказами по справі на підтвердження заявлених позовних вимог.

З аналізу положень ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України випливає те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку та є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

З урахуванням перевірених доказів, колегія суддів вважає, що тіло кредиту складає 125397,79 грн., відсотки складають - 92998,45 грн., при цьому, судом приймаються до уваги також погашені відповідачем суми у розмірі 154315 грн., а тому колегія суддів приходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 різниці між витраченими грошовими коштами, нарахованими відсотками та погашенням боргу, що складає у загальній сумі 64081,24 грн.

Колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не звернув увагу на надані банком виписки за рахунками позичальника, не перевірив розрахунки, а також судом не були досліджені з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача, що привело до ухвалення рішення з порушенням норм процесуального прав, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк».

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» підлягають частковому задоволенню на суму 64 081,24 грн. (21,7%), з урахуванням сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, з урахуванням пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 1915 грн. (3529,78+5294,67=8824,45х21,7%:100).

Також, колегія суддів з урахуванням задоволених позовних вимог, заявлених до стягнення стороною позивача витрат на правничу допомогу, дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5294,67 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за кредитним договором на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» () у розмірі 64 081 гривню 24 копійки.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» () судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 915 гривень, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 294 гривні 67 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30 березня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда