КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4798/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Данілової Т.М., у місті Києві, у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальних послуг, відповідно до якого просило суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 133 753,73 грн, а також 3 028,00 грн судового збору.

Свої вимоги мотивувало тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Відповідачі своєчасно не сплачують за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року позов КП «Київтеплоенерго» - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго" заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 692,00 грн та три проценти річних у розмірі 169,64 грн, за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 692,00 грн та три проценти річних у розмірі 169,64 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16 988,95 грн, інфляційні збитки у розмірі 2 939,09 грн та три проценти річних у розмірі 720,52 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 964,29 грн, інфляційні збитки у розмірі 4 318,82 грн та три проценти річних у розмірі 1 058,76 грн, за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 901,23 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3 117,88 грн, три відсотка річних у розмірі 753,94 грн, пеня у розмірі 917,30 грн, за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 37 117,86 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 936,31 грн, три відсотка річних у розмірі 1 173,15 грн та пеня у розмірі 1 427,33 грн, з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 911,27 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 028,00 грн в рівних частинах.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким залишити без задоволення позовні вимоги КП «Київтеплоенерго».

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зазначені в позовній заяві вимоги щодо наявності у відповідача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в сумі 4 000, 00 грн та послуги з постачання гарячої води в сумі 4 000, 00 грн, а відповідно, нараховані інфляційні збитки та три проценти річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З додатків, наданих позивачем, неможливо встановити як формувалася зазначена заборгованість, яка виникла до 01 травня 2018 року, період її виникнення, правильність застосованих тарифів при обчисленні суми заборгованості, сплати відповідачами платежів за вказаний період та наявність підстав для застосування позовної давності.

Вважає, що така заборгованість була нарахована поза межами позовної давності. Крім того, відступлення ПАТ «Київтеплоенерго» певної суми заборгованості на користь КП «Київтеплоенерго» не підтверджує наявність та обґрунтованість такої заборгованості.

Щодо стягнення заборгованості за спожиті після 01 травня 2028 року послуги вказує, що з наданих позивачем документів немає можливості встановити факт надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

На час розгляду справи в суді першої інстанції засоби обліку холодної та гарячої води були передані на повірку з метою здійснення перерахунку вартості наданих послуг водопостачання, тому в подальшому відповідач має намір звернутися до позивача із заявою щодо проведення перерахунку та можливості укладення мирової угоди у справі з реструктуризацією заборгованості.

Як вбачається з листа Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14 жовтня 2025 року №02/РЦ-9142, у вересні 2025 року було актуалізовано показники лічильника гарячої води №00580856 та здійснено коригування нарахувань.

Станом на 01 листопада 2025 року заборгованість за послуги з постачання гарячої води становить 23 960,08 грн (у т.ч. 362,09 грн, нараховані у жовтні), а заборгованість за абонентське обслуговування теплової енергії та гарячої води - відсутня.

Отже, після проведеного перерахунку розмір заборгованості є меншим, ніж заявлено у позові, однак позивач не подав до суду уточнених позовних вимог та належних розрахунків, що унеможливлює перевірку правильності визначення суми боргу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги КП «Київтеплоенерго».

Представник позивача КП «Київтеплоенерго» - Попова С.О. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат.

З 01 травня 2018 КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго».

Згідно з долученими до позовної заяви розрахунками заборгованості у відповідачів станом на 30 червня 2025 року заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що складає 133 753, 73 грн, з яких :

- за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 692,00 грн та три проценти річних у розмірі 169,64 грн,

- за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 692,00 грн та три проценти річних у розмірі 169,64 грн,

- за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16 988,95 грн, інфляційні збитки у розмірі 2 939,09 грн та три проценти річних у розмірі 720,52 грн,

- за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 964,29 грн, інфляційні збитки у розмірі 4 318,82 грн та три проценти річних у розмірі 1 058,76 грн,

- за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 901,23 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3 117,88 грн, три відсотка річних у розмірі 753,94 грн, пеня у розмірі 917,30 грн,

- за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 37 117,86 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 936,31 грн, три відсотка річних у розмірі 1 173,15 грн та пеня у розмірі 1 427,33 грн,

- з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 911,27 грн,

- з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» суд першої інстанції мотивував своє рішення доведеністю позивачем вказаних позовних вимог та відповідністю цих вимог нормам матеріального та процесуального законодавства. Суд вказав, що будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню повністю.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , які надавало ПАТ «Київенерго», а після 01 травня 2018 року - КП «Київтеплоенерго», однак відповідачами належним чином не проводилась оплата спожитих комунальних послуг, а тому в них наявні невиконані боргові зобов`язання перед позивачем за надані комунальні послуги.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач серед іншого, просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З матеріалів справи, вбачається, що позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», прийняв право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 000,00 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 000 грн (а.с. 12)

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 692,00 грн та три проценти річних у розмірі 169,64 грн, за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 692,00 грн та три проценти річних у розмірі 169,64 грн, позивач не звернув уваги, що жодного доказу наявності такої заборгованості, часу та підстав її виникнення, які повинні бути складені попереднім надавачем послуг - ПАТ «Київенерго» матеріали справи не містять, окрім розрахунку складеного позивачем який таких послуг на той час не надавав.

Тому апеляційний суд не приймає до уваги вказані розрахунки заборгованості з постачання теплової енергії та гарячої води в період до 01 травня 2018 року, які зроблено та подано позивачем, оскільки такі розрахунок по суті є лише твердженням позивача, яке не створює для суду обов`язок вважати обставини, зазначені в такому твердженні доведеними. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Подаючи до суду вказані розрахунки, позивач не звернув уваги, що в період, за який вони зроблені, а саме до 01 травня 2018 року, він не був виконавцем цих послуг.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що розрахунки боргу за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період до 01 травня 2018 року, не може бути зроблено особою, яка ці послуги не надавала, а відтак є не належним доказом та не може прийматись до уваги.

Разом з тим будь-якого розрахунку заборгованості за вказані послуги, зробленого особою, яка їх надавала в зазначений період, а саме ПАТ «Київенерго», позивач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року на загальну суму - 9 723,28 грн ( 4 000 + 692,00 + 169,64 + 4 000 + 692,00 + 169,64) є не доведеними та задоволенню не підлягають.

В даному випадку відступлення ПАТ «Київенерго» певної суми заборгованості на користь позивача, ніяким чином не підтверджує її наявність та обґрунтованість.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості після 01 травня 2018 року, то апеляційний суд враховує наступне.

На підтвердження позовних вимог КП «Київтеплоенерго» надало: розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 червня 2025 року; копії витягів з додатку до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18; документи, які підтверджують надання послуг та підключення будинку до мереж теплопостачання та гарячої води.

Судом встановлено, що відповідачі не відмовлялись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення відповідачами на адресу КП «Київтеплоенерго» заперечень щодо надання послуг теплопостачання на гарячого водопостачання.

Доказів неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: м. Київ, вул. відповідачем суду також не надано.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення, в результаті чого утворилася заборгованість, станом на 30 червня 2025 року в сумі 123 762,45 грн, яка складається за спожиті з спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16 988,95 грн, інфляційні збитки у розмірі 2 939,09 грн та три проценти річних у розмірі 720,52 грн, за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 964,29 грн, інфляційні збитки у розмірі 4 318,82 грн та три проценти річних у розмірі 1 058,76 грн, за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 901,23 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3 117,88 грн, три відсотка річних у розмірі 753,94 грн, пеня у розмірі 917,30 грн, за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 37 117,86 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4 936,31 грн, три відсотка річних у розмірі 1 173,15 грн та пеня у розмірі 1 427,33 грн, з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 911,27 грн, з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн, що тягне за собою право позивача на стягнення цих коштів в судовому порядку.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами у справі факт наявності та розміру заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення надані після 01 травня 2018 року, будь-яких доводів з зазначеного апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на встановлені обставини справи та норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості після травня 2018 року є належним та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчать про порушення відповідачем умов публічного договору (оферти) та вимог закону щодо своєчасної оплати фактично спожитої комунальної послуги, яка надавалася позивачем у спірний період.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду справи позивачем надано письмові пояснення на апеляційну скаргу відповідача з яких слідує, що у січні 2026 року відповідач звернувся до КП «Київтеплоенерго» із заявою про проведення повірки лічильника гарячої води, внесення показань лічильника та проведенням перерахунку.

На підставі вказаної заяви станом на березень 2026 року внесено коригування лише щодо послуги постачання гарячої води по періоду зазначеному у позовній заяві та становить заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 19597,99 грн, інфляційні збитки у розмірі 4 318,82 грн та три проценти річних у розмірі 1 058,76 грн. А в частині нарахування заборгованості по наданню послуг постачання гарячої води за період з 01.11.2021 по 31.06.2025 року заборгованість скорегована до 0,00 грн.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 травня 2018 року є законними та обґрунтованими й позивачем не було пропущено строку позовної давності щодо вказаних позовних вимог.

Апеляційний суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 74 009,50 грн.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви КП «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн, а за результатом апеляційного розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на 55%, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 665,40 грн.

Крім того, оскільки апелянт за подачу апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, а апеляційну скаргу задоволено на 45%, то з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1635,12 грн.

Враховуючи взаємозалік судових витрат, з позивача на користь відповідачів підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 30,28 грн (1 665,40 грн - 1 635,12 грн) тобто по 15,14 грн з кожного із відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись, частин 1, 3 статті 9, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити у даній справі нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго" (01001 м. Київ, вул. площа І.Франка, 5, ) заборгованість за:

- спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16 988,95 грн., інфляційні збитки у розмірі 2 939,09 грн. та три проценти річних у розмірі 720,52 грн.;

- спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 19597,99 грн, інфляційні збитки у розмірі 4 318,82 грн. та три проценти річних у розмірі 1 058,76 грн.,

- спожиті з 01.11.2021 року по 30 червня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 901,23 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 117,88 грн., три відсотка річних у розмірі 753,94 грн., пеня у розмірі 917,30 грн.,

- платою за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 911,27 грн.,

- платою за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн., а всього 74009,50 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго" відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго" (01001 м. Київ, вул. площа І.Франка, 5, ) судовий збір у розмірі по 15,14 грн з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв