Провадження № 22-ц/812/646/26 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 490/8903/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2025 року, повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2025 року Комунальне підприємства «Миколаївкомунтранс» (далі КП «Миколаївкомунтранс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позов мотивований тим, що позивач є офіційним виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення) на території, зокрема Центрального району м. Миколаєва та надає послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

29 грудня 2021 року на сайті Миколаївської міської ради був офіційно оприлюднений Типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами що є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 лютого 2022 року.

Відповідно до публічної оферти до цього договору на територіях Інгульського, Заводського та Центрального районів м. Миколаєва нарахування плати за надання послуг здійснюється виходячи з кількості осіб, згідно з державною реєстрацією місця проживання у житловому приміщенні. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва станом на 01 лютого 2022 року і станом на 13 жовтня 2025 року встановлено, що кількість осіб, які зареєстровані за вказаною адресою складає 4, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є споживачами послуг з управління (поводження) побутовими відходами (вивезення). Право на пільги жодна з вищезазначених осіб не має.

Відповідачі фактично приєдналися до Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами з 01 лютого 2022 року, відповідно до пунктів 18, 19 якого споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідачі як споживачі послуг несуть солідарну відповідальність з оплати за послугу та плати за абонентське обслуговування в строк, передбачений Типовим індивідуальним договором про надання послуг з поводження з побутовими відходами, Типовим індивідуальним договором про надання послуг з управління побутовими відходами.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14 серпня 2024 року № 1340 «Про внесення змін та поновлення дії рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 925 від 12 червня 2024 року «Про встановлення тарифів на послуги з управління побутовими відходами», було поновлено з 01 вересня 2024 року дію рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12 червня 2024 року та відповідно введено в дію Типовий індивідуальний договір про надання послуги з управління побутовими відходами, який набрав чинності з 01 вересня 2024 року- і цей Типовий Договір повністю відповідає вимогам Типового індивідуального договору про надання послуги з управління побутовими відходами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2023 року № 835.

Проте, відповідачі жодного разу не здійснювали оплату за надані послуги, у зв`язку з чим за період з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2025 року у них виникла заборгованість у розмірі 10 149. 66 грн.

Посилаючись на викладене, КП «Миколаївкомунтранс» просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за типовим індивідуальним договором про надання послуг з поводження з побутовими відходами у розмірі 10 149. 66 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач зазначає, що відповідач фактично уклав з ним договір, надавши згоду у вигляді мовчання. Однак, зважаючи на факт укладення 01 липня 2018 року ОСОБА_2 , як споживачем послуг з вивезення побутових відходів за адресою АДРЕСА_1 позивачкою договору на вивіз твердих побутових відходів з ПП «Евако», заперечення нею щодо нарахувань позивачем їй оплати за послуги, відсутність доказів направлення позивачем на адресу споживача будь-яких рахунків щодо нарахування плати за такі послуги та наявну заборгованість як до вступу в дію 01 вересня 2024 року Типового договору про надання послуг з управління побутовими відходами, так і після - свідчить про відсутність вираження волі відповідачів на укладення договору з позивачем шляхом мовчання.

Оскільки відповідачі договір з позивачем з управління побутовими відходами не укладали ( суд враховує наявність укладено у встановленому законом порядку в 2018 році такого договору з іншим підприємством) і докази надання таких послуг позивачем відповідачам відсутні, натомість наявні докази надання таких послуг за вказаною адресою ПП «Евако» на підставі діючого договору, відповідно нарахування КП «Миколаївкомунтранс» оплати за фактично ненадані послуги, починаючи з 01 лютого 2022 року і по даний час, є неправомірними, що вказує на відсутність у відповідачів обов`язку їх сплати.

Не погодившись з рішенням суду, КП «Миколаївкомунтранс» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та постановити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення за відсутності доказів направлення позивачу відзиву на позовну заяву, прийняв до уваги доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, чим порушив принципи змагальності та рівності сторін, гарантовані процесуальним законодавством України. Ненадання копії відзиву позивачу призвело до неправильного застосування судом норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

Посилання суду першої інстанції на те, що відсутні фактичні договірні відносини між позивачем та відповідачами, є безпідставними та не відповідають дійсності та наданим до позовної заяви документам, оскільки відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 25 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку.

Єдиним виконавцем послуги з управління (поводження) побутовими відходами на території м. Миколаєва, де зареєстровані та проживають відповідачі є КП «Миколаївкомунтранс».

Відповідачами не надано доказів, що вони протягом 30 днів з моменту оприлюднення Типових індивідуальних договорів на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування не зверталися до КП «Миколаївкомунтранс» щодо відмови від комунальної послуги (мовчання) та будь-яких актів претензій не надсилали, а тому вважаються такими, що прийняли пропозицію КП «Миколаївкомунтранс» щодо укладення договорів про надання послуг.

Доданий до відзиву на позовну заяву договір від 01 лютого 2022 року № 721. з ПП «Евако» не відповідає типовій формі, затвердженій Кабінетом Міністрів України.

Також суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що законодавством України не передбачено «автоматичного режиму» приєднання споживача до умов Публічного договору та необхідність доведення такої інформації до споживача за допомогою будь-якого зв`язку.

Суд першої інстанції також дійшов невірних висновків щодо відсутності доказів направлення позивачем на адресу відповідачів будь-яких рахунків щодо нарахування плати за послуги та наявну заборгованість, оскільки такі розрахунку у цьому випадку розносилися на паперових носіях. Крім того, відповідачка була обізнана зі своїм боргом, оскільки за її заявою було скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості за такі послуги.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачів не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що кількість осіб, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , складає 4-ти особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва станом на 13 жовтня 2025 року, відповідно є утворювачами побутових відходів за цією адресою та споживачами послуг з управління (поводження) побутовими відходами (вивезення). Докази про наявність права на пільги вказаних осіб відсутні.

За вказаною адресою у КП «Миколаївкомунтранс» відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , щодо нарахування оплати за послуги з вивезення побутових відходів та проведення оплати, за яким за період з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2025 року існує заборгованість у сумі 10 149, 66 грн, яка складається за фактично надану комунальну послугу з управління (поводження) побутовими відходами та абонентської плати.

Відповідно до пункту 9.8 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в місті Миколаєві, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 19 квітня 2007 року № 12/21, зі змінами та доповненнями, на території міста Миколаєва впроваджено дві схеми збирання та вивезення відходів: контейнерний збір та ручне завантаження.

Згідно з Графіком вивозу побутових відходів по приватному сектору Центрального району, що здійснюється за безконтейнерною схемою, який розміщений на офіційному веб-сайті Миколаївської міської ради та погоджений з департаментом житлово- і затверджений КП комунального господарства Миколаївської міської ради «Миколаївкомунтранс», надання послуги з управління (поводження) побутовими відходами (вивезення) з території місцезнаходження одноквартирного будинку з присадибною ділянкою за відсутності одного або двох з видів благоустрою (каналізації та/або опалення), який розташований по АДРЕСА_1 , здійснюється щопонеділка.

За результатами проведеного на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2011 року № 1173 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року № 318) конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення твердих побутових відходів та оцінювання на предмет відповідності кваліфікаційним вимогам конкурсної документації КП «Миколаївкомунтранс» пройшло конкурсний відбір та згідно наказу Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів на території м. Миколаєва» від 15 червня 2021 року № 171 (далі - Наказ Департаменту ЖКГ ММР від 15 червня 2021 року № 171) визначено виконавцем послуг із вивезення побутових відходів на території, зокрема, Центрального району міста Миколаєва на десять років.

23 червня 2021 року КП «Миколаївкомунтранс» уклало з Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради договір № 339 на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Центрального району міста Миколаєва.

Відповідно до пункту 11 вище вказаного договору, договір набуває чинності тільки після затвердження відповідного тарифу на поводження з побутовими відходами (вивезення побутових відходів) для переможця проведеного у 2021 році конкурсу.

Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради здійснив публікування на своєму офіційному веб-сайті рішення конкурсної комісії щодо визначення переможця конкурсу на території, зокрема, Центрального району м. Миколаєва.

22 грудня 2021 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення № 1307 «Про встановлення тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення), яким підприємствам-виконавцям послуг з вивезення побутових відходів, зокрема, КП «Миколаївкомунтранс», встановлено тариф на послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення). Це рішення введене в дію з 01 лютого 2022 року.

Договір від 23 червня 2021 року № 339 набув чинності з 01 лютого 2022 року, з дня набрання чинності відповідного тарифу на поводження з побутовими відходами (вивезення побутових відходів) для виконавця послуг КП «Миколаївкомунтранс», відтак цей договір діє з 01 лютого 2022 року по 01 лютого 2032 року.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1340 від 14 серпня 2024 року «Про внесення змін та поновлення дії рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 925 від 12 червня 2024 року «Про встановлення тарифів на послуги з управління побутовими відходами», було поновлено з 01 вересня 2024 року дію рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12 червня 2024 року та відповідно введено в дію Типовий індивідуальний договір про надання послуги з управління побутовими відходами, який набрав чинності з 01 вересня 2024 року - і цей Типовий Договір повністю відповідає вимогам Типового індивідуального договору про надання послуги з управління побутовими відходами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2023 року № 835.

Таким чином, на підставі вищевикладеного КП «Миколаївкомунтранс» є виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення) на території міста Миколаєва.

Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли правовідносини з вивезення побутових відходів, які регулюються законами України «Про відходи», який втратив чинність 09 липня 2023 року, «Про управління відходами», який набрав чинності 09 липня 2023 року, «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з поводження з побутовими відходами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070, які втратили чинність 15 серпня 2023 року, Правилами надання послуги з управління побутовими відходами та типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2023 року № 835, які набрали чинність 15 серпня 2023 року.

Позивачем за вказаною адресою було оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким за період з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2025 року рахується заборгованість у сумі 10 149. 66 грн, яка складається за фактично надану комунальну послугу з управління (поводження) побутовими відходами та абонентської плати.

Відмовляючи в задоволенні позову КП «Миколаївкомунтранс», суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачам будь-яких сум за послуги, які не надавалися КП «Миколаївкомунтранс», за відсутністю обов`язку відповідачів щодо відшкодування таких витрат внаслідок не укладення договору та не споживання послуг.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини 2 статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Згідно із статтею 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Частиною 3 статті 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг (частина 1 цієї статті).

Виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з управління побутовими відходами є адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів (пункт 7 частини 2 статті 6).

Відповідно до частини 2 статті 7, частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається, з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на вивіз побутових відходів, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати відповідної послуги.

Відповідно до положень частин 2-4 статті 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів.

Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами.

Частиною 2 статті 31 Закону України «Про управління відходами» передбачено, що утворювачі побутових відходів зобов`язані, зокрема, укладати договори з виконавцем послуги з управління побутовими відходами.

Згідно зі частиною 1 статті 15 Закону України «Про відходи» передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами.

Відповідно до положень частини 2 статті 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами. Аналогічні обов`язок вносити у встановленому порядку плату за послугу з управління побутовими відходами покладений частиною 2 статті 31 Закону України «Про управління відходами» на утворювачів побутових відходів.

У справі, що переглядається, Типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, що є публічним договором приєднання, був офіційно оприлюднений на сайті Миколаївської міської ради за посиланням https://mkrada.gov.ua/content/kp-mikolaivkomuntrans.html, набрав чинності 01 лютого 2022 року.

Згідно із пунктом 3 Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги тощо або мовчання. Відповідно до Публічної оферти до Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами на територіях Центрального, Інгульського та Заводського районів міста Миколаєва нарахування плати за надання послуги з поводження з побутовими відходами (управління побутовими відходами) здійснюється виходячи з кількості осіб, згідно з державною реєстрацією місця проживання у житловому приміщенні.

З урахуванням викладених фактичних обставин справи та правових норм, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач як виконавець послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення) в м. Миколаєві має право на отримання оплати витрат за фактично надані послуги з відповідачів як утворювачів побутових відходів, які вважаються такими, що приєдналися до Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами за фактом приєднання споживача до умов договору.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Щодо мотивів судового рішення з приводу відсутності між сторонами договору на управління побутовими відходами.

З урахуванням наведених вище приписів закону, які регулюють правовідносини з надання житлово-комунальних послуг, апеляційний суд доходить висновку, що незважаючи на те, що між позивачем та власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , або уповноваженою власником особою, не був підписаний договір про вивіз побутових відходів (з управління побутовими відходами), таке не звільняє зареєстрованих разом з власником у житловому приміщенні осіб від сплати вартості наданих позивачем послуг, оскільки власник будинку вважається таким, що уклав публічний договір приєднання про надання відповідної комунальної послуги, оскільки відсутні докази, що протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник вчинив дії щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. Це є типова для таких випадків комунальна оферта, яка є обов`язковою для виконання усіма користувачами послуги по вивозу сміття на території органу місцевого самоврядування. Опублікування цього публічного договору підтверджує факт ознайомлення з ним усіх згаданих користувачів.

Тому посилання в оскаржуваному рішенні на не укладання договору з позивачем щодо надання відповідних послуг є безпідставним.

Стосовно висновку суду першої інстанції про виконання іншим підприємством послуг з вивезення побутових відходів за адресою АДРЕСА_1 , колегія суддів виходить з того, що саме КП «Миколаївкомунтранс» на території міста Миколаєва, як вже було зазначено у цій постанові, пройшовши конкурсну процедуру, 23 червня 2021 року уклало з Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради договір № 339 на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Центрального району міста Миколаєва, який набув чинності з 01 лютого 2022 року, а тому є єдиним належним виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення) на території міста Миколаєва. Тому укладання договору про вивезення побутових відходив з іншими особами, які не є законним надавачем цих послуг, не має правового значення для вирішення цього спору.

Посилання в оскаржуваному судовому рішення на висновки, зроблені в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 400/6863/24 є безпідставними, оскільки з огляду на вимоги частини 4 статті 263 ЦПК України, висновки судів апеляційної інстанції не є обов`язковими для застосування судом першої інстанції та більш того, у зазначеній справі зроблено висновки за іншого правового регулювання, інших фактичних обставин, предмету спору та суб`єктного складу, які не є подібними до правовідносин у цій справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без належного застосування норм матеріального права та без дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу та позов КП «Миколаївкомунтранс» задоволено в повному обсязі.

Звертаючись до суду першої інстанції КП «Миколаївкомунтранс» сплатило судовий збір за подачу позову в розмірі 3 028 грн, а за подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 993.60 грн, однак повинен був сплатити 3 633.60 грн.

За такого, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Миколаївкомунтранс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6 661.60 грн, тобто по 1 665.40 грн з кожного.

Надмірно сплачений КП «Миколаївкомунтранс» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі - 360 грн необхідно повернути позивачу.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2025 року скасувати та ухвали нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Миколаїкомунтранс» 10 149 грн 66 коп. - заборгованість за житлово-комунальні послуги з управління (поводження) побутовими відходами (вивезення) за період з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Миколаїкомунтранс» з кожного по 1 665 грн 40 коп. судового збору.

Повернути Комунальному підприємству «Миколаївкомунтранс» ( НОМЕР_2 , , надавач послуг АТ КБ «ПриватБанк») з державного бюджету, надмірно сплачений на р/р: UA0014478, отримувач: Миколаїв. ГУК/тг м. Миколаїв/22030101, код отримувача: 37992030, надавач платіжних послуг отримувача: Казначейство України, судовий збір у сумі 360 (триста шістдесят) грн згідно платіжної інструкції № 6262 від 15 січня 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.