Справа № 464/6985/25
пр.№ 2/464/836/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.,

при секретарі судових засідань Павліш О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя,

за участі представника позивача адвоката Радомської Н.В.,

в с т а н о в и в:

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право на частку у спільній сумісній власності в розмірі частини квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 73,2 кв. м. та частини квартири за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 77,2 кв. м.

В обгрунтування позову представник позивача покликається на те,що 10 липня 2016 року ОСОБА_1 , та відповідачка ОСОБА_2 , уклали шлюб, зареєстрований у провінції Онтаріо, Канада. На день подання цієї заяви шлюб між ними не розірвано, вони офіційно перебувають у шлюбі.Під час перебування у шлюбі, зокрема 28 січня 2022 року ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_4 . 22 червня 2023 року вона також придбала у власність квартиру АДРЕСА_5 .Однак при укладенні договорів купівлі-продажу вказаних об`єктів відповідачка умисно повідомила нотаріуса, що не перебуває у шлюбі, хоча це не відповідає дійсності. Вказане призвело до того, що у правовстановлюючих документах вона зареєстрована як одноосібний власник, хоча згідно з положеннями статей 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу за рахунок спільних коштів, є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя його придбано чи оформлено. Усі вказані об`єкти нерухомості були придбані під час шлюбу, кошти для їх придбання були накопичені нами спільно під час спільного подружнього життя, а також кошти, які були у позивача до шлюбу, оскільки він, довіряючи дружині, надав їй доступ до свого банківського рахунку з правом розпоряджатися коштами, а потім виявив, що кошти з цього рахунку зникли і вона вже знімала гроші з кредитного ліміту. Оскільки правовий титул на вказані квартири оформлений лише на ім`я відповідачки, а шлюб триває і обидва об`єкти набуті у шлюбі виникла юридична необхідність визнати право на частку.

Ухвалою суду від 09.10.2025 заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 - задоволено. Накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 73,2 кв. м.(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та квартиру за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 77,2 кв. м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), що належать ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 27.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить такі задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив до суду відповідачка не надавала.

Проти заочного рішення представник позивача не заперечувала. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 липня 2016 року укладено шлюб, який зареєстрований 10 липня 2016 року у м.Міссісога, провінція Онтаріо, Канада про що видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя, суд дійшов наступного висновку.

28 січня 2022 року ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 та відповідну інформацію 28.01.2022 року внесено до Реєстру нерухомості та відповідно до Витягу з Реєстру нерухомості № 348, зареєстровано договір купівлі продажу серія та номер 549 від 28.01.2022, частка у розмірі 1 належить ОСОБА_2

22 червня 2023 року ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав серія та номер 22/06-20 виданий 22.06.2023 р на квартиру АДРЕСА_5 та інформацію щодо реєстрації права власності внесено до Реєстру нерухомості 11.02.2025 року та відповідно до Витягу з Реєстру нерухомості № 418, власник нерухомості ОСОБА_2 .

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що майно, а саме квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 73,2 кв. м. та АДРЕСА_3 загальною площею 77,2 кв. м. на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 , а право власності набуто в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За нормами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Оскільки, стороною позивача надано суду належні та допустимі докази того, що квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 73,2 кв. м. та АДРЕСА_3 загальною площею 77,2 кв. м. були придбані в період шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , таке майно підлягає поділу між подружжям.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частини 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 81 ЦПК України, на сторону у справі покладено обов`язок доказування та подання доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Крім того, позивачем понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 12112 грн., а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 12112 грн..

Керуючись ст.ст. 3, 21, 57-74 СК України, постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя- задоволити.

Визнати квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 73,2 кв. м. та за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 77,2 кв. м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_6 загальною площею 73,2 кв.м. та 1/2 частини квартири АДРЕСА_7 , загальною площею 77,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12112 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Сихівський районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя