У Х В А Л А

30.03.2026 Справа №607/18871/25 Провадження №2/607/4166/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, суддя Вийванко О.М., ознайомившись із поданою зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності.

Разом із зустрічним позовом, ОСОБА_1 подала клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на те, що сплата судового збору в розмірі 1 729,60 грн створює для неї надмірний фінансовий тягар, а сплата судового збору в цей момент може перешкодити їй виконати вимогу закону щодо забезпечення вартості частки на депозиіт суду, що фактично обмежить її доступ до правосуддя.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Отже, стаття 136 ЦПК України, передбачає право суду, а не обов`язок відстрочити, розстрочити, зменшити розмір, або звільнити від оплати судових витрат, враховуючи майновий стан сторони.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або

2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або

4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Отже для підтвердження майнового стану заявником мають бути надані документи, що може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 331,20 грн та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 16 640,00 грн.

Судом встановлено, що ціна позову становить 172 960,00 грн, а відтак сума судового збору підлягає сплаті позивачем в розмірі 1 729,60 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 надала довідку форми ОК-5, виданої ПФУ від 22.03.2026 за № 9332 0632 7934 8322, згідно якої розмір річного доходу за попередній 2025 календарний рік складає 119 665,29 грн.

Таким чином, розмір судового збору не перевищує 5 % від розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік (119 665,29 грн * 5 % / 100 = 5 983,26 грн), а тому, підстави для застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» у суду відсутні.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та приймаючи до уваги, що при вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, слід відмовити.

Крім того, оглянувши та дослідивши подану зустрічну позовну заяву та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем заявлено вимогу майнового характеру, однак не сплачено судовий збір в розмірі 1 729,60 грн.

Оскільки, позивачем подано до суду зустрічну позовну заяву без додержання вимог статті 177 ЦПК України, суд вважає, що слід залишити без руху зустрічну позовну заяву, надавши позивачу строк для подання документу, що підтверджує сплату судового збору, що становить 1 729,60 грн як за вимогу майнового характеру або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ч. 2 ст. 194 ЦПК України, до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

При цьому, суд зазначає, що у випадку невиконання вимог суду у встановлений строк, зустрічна позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачу.

На підставі наведеного, керуючись статтями 175-177, 185, 194, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без руху зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності, надавши позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає її вимоги, зустрічна позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки зустрічної позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою http://court.gov.ua/fair/sud.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає, складена та підписана 30 березня 2026 року.

Суддя О. М. Вийванко