ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 2610/4833/2012

провадження № 61-6634св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

заінтересована особа (стягувач)- Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр» (далі - ТОВ «Колекторський центр»).

Скарга мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2012 року у справі № 2610/4833/2012 стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (далі - ТОВ «Терра Банк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 298 108,81 грн, судовий збір у розмірі 3 129 грн. На підставі вказаного рішення суду Шевченківським районним судом м. Києва 10 жовтня 2012 року видано виконавчий лист № 2610/4833/2012, який було пред`явлено стягувачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Зазначала, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/4833/2012, виданого 10 жовтня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Терра Банк» заборгованості у розмірі 13 298 108,81 грн.

Вказувала, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бойко О. М. від 11 грудня 2013 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 було накладено арешт на все нерухоме майно у межах суми звернення стягнення - 14 641 460,59 грн, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: НОМЕР_4.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року у справі № 2610/4833/2012 замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2, а саме стягувача ПАТ «Терра Банк» замінено на нового стягувача - ТОВ «Колекторський центр».

Крім того, у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у період з 2012 року до 2016 року перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору від 07 лютого 2012 року № 23356505 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України виконавчого збору у розмірі 1 448 847,77 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Селезньова М. О. від 27 листопада 2014 року у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 було накладено арешт на майно боржника із забороною його відчуження (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: НОМЕР_5).

Зазначала, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О. М. 12 вересня 2018 року у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав того, що у боржника відсутнє майно, на яке буде звернуто стягнення відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою отримання інформації про те, на якому етапі знаходяться виконавчі провадження № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 її представник - адвокат Данило С. М. у червні 2024 року звернувся із адвокатським запитом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 червня 2024 року згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 07 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України виконавчого збору у розмірі 1 448 847,77 грн. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_4 . Вказане виконавче провадження перебувало на виконанні у період з 2012 року до 2016 року. Матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3 знищені у зв`язку із закінченням строку його зберігання. В автоматичній системі виконавчого провадження стан ВП № НОМЕР_2 завершений.

У відповіді на адвокатський запит Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у листі від 12 червня 2024 року повідомив про те, що 12 вересня 2018 року державним виконавцем на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням строків його зберігання відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Вказувала, що 30 липня 2024 року її представник - адвокат Данило С. М. звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна боржника, проте листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09 серпня 2024 року йому повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту.

На думку заявника, наявність протягом тривалого часу (10 років) не скасованого арешту на майно боржника, ураховуючи те, що виконавчі провадження завершені та майнові претензії до неї у подальшому не заявлялися, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 грудня 2013 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № НОМЕР_4);

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (запис про обтяження № НОМЕР_5).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 за заявою представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Данила С. М. про зняття арешту з майна від 30 липня 2024 року.

Зобов`язано уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 грудня 2013 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № НОМЕР_4).

Зобов`язано уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (запис про обтяження № НОМЕР_5).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, ураховуючи відсутність виконавчого провадження № НОМЕР_2, майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд дійшов висновку про задоволення скарги та визнання протиправної бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з нерухомого майна заявника.

Районний суд урахував, що виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови держаного виконавця про стягнення виконавчого збору від 27 листопада 2014 року перебувало у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України тільки у період з 2012 року до 2016 року. Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів, накладених на усе нерухоме майно заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

При цьому районний суд відхилив посилання державного виконавця на пропуск ОСОБА_1 визначеного статтею 449 ЦПК України строку звернення до суду зі скаргою, оскільки вважав, що заявниця звернулася зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у межах встановленого законом строку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 та визнання неправомірною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та зобов`язання уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (запис про обтяження № НОМЕР_5) скасовано та закрито провадження у справі в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки виконавчий лист № 2610/4833/2012, виданий 10 жовтня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва, повторно до примусового виконання не пред`являвся і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, районний суд дійшов правильного висновку в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та зобов`язання уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 грудня 2013 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № НОМЕР_4), оскільки збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про необхідність залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із повторним зверненням до суду зі скаргою, оскільки відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 2610/4833/2012 заявниця зверталася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, посилаючись на те, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушено процедуру повернення виконавчого документу, а саме не виконано дій щодо зняття арешту з її майна, з рахунків у банках та його скасування, не виключено відомостей про неї з Єдиного державного реєстру боржників. При цьому на час ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 07 жовтня 2020 року у справі № 2610/4833/2012 не закінчився встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, з моменту повернення його стягувачу державним виконавцем (12 вересня 2018 року).

Суд спростував доводи апеляційної скарги державного виконавця щодо пропуску ОСОБА_1. строку звернення зі скаргою до суду.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та зобов`язання уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (запис про обтяження № НОМЕР_5), апеляційний суд дійшов висновку про неврахування районним судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 310/2210/21 (провадження № 14-82цс24) про те, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про залишення скарги без розгляду або відмовити у задоволенні скарги.

В іншій частині (відмові у скарзі) судові рішення не оскаржуються, тому на підставі положень статті 400 ЦПК України, Верховним Судом не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2025 року касаційна скарга Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українинадійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2025 року касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на розгляд судді-доповідачу Лідовцю Р. А. судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

30 червня 2025 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Данила С. М., надійшла заява про закриття провадження у справі за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України, яке обґрунтоване тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 червня 2025 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 9669.

01 липня 2025 року до Верховного Суду від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли заперечення на заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Данила С. М., про закриття провадження у справі.

У липні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 18 липня 2025 року для розгляду касаційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року суддями, які входять до складу колегії, визначено: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., ОСОБА_5., Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Данила С. М., про закриття провадження у справі відмовлено.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ТОВ «Колекторський центр», зупинено до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_1 , оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво.

У січні 2026 року Верховним Судом зроблено запит до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області щодо надання інформації про наявність (відсутність) відомостей про те, чи заводилася спадкова справа щодо спадкового майна ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 лютого 2026 року від Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області до Верховного Суду надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 23 січня 2026 року № 83959137, відповідно до якої спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до розпорядження заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2026 року № 138/0/226-26 у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_5 у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2026 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А. , судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2026 року поновлено касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ТОВ «Колекторський центр», за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українимотивована тим, що відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , а судами неправильно застосовано норми права та неповно з`ясовано обставини справи. Посилається на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що повернення виконавчого листа на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є закінченням виконавчого провадження та не звільняє боржника від обов`язку виконати рішення суду.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/4833/2012, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 10 жовтня 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Терра Банк», правонаступником якого є ТОВ «Колекторський центр», заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 298 108,81 грн (том 1, а. с. 14-15).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року у справі № 2610/4833/2012 замінено стягувача у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 ПАТ «Терра Банк» на ТОВ «Колекторський центр».

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 11 грудня 2013 року у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення - 14 631 460,59 грн (том 1, а. с. 51-52).

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О. М. 12 вересня 2018 року у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке буде звернуто стягнення відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у період з 2012 року до 2016 року перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови від 07 лютого 2012 року № 23356505 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України виконавчого збору у розмірі 1 448 847,77 грн.

У межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 листопада 2014 року було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (том 1, а. с. 51-52).

Відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12 червня 2024 року 12 вересня 2018 року державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням строків його зберігання відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Представник ОСОБА_1 - адвокат Данило С. М. у червні 2024 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладених в рамках виконання виконавчого листа № 2610/4833/2912, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 10 жовтня 2012 року (том 1, а. с. 34).

30 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Данило С. М. звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до листа заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І., на даний час відсутні підстави, визначені Законом України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна боржника відсутні (том 1, а. с. 29).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Статтею 255 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі, зокрема, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).

Перелік підстав, за яких суд закриває провадження у справі, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Частиною першою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Як уже зазначалося в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року спірні правовідносини у цій справі допускають правонаступництво. Разом із тим, Верховним Судом установлено обставини фактичної неможливості здійснити процесуальне правонаступництво.

Так, установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла у місті Полтаві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 червня 2025 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 9669.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23 січня 2026 року № 83959137, наданої Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області на запит Верховного Суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування положень частини першої статті 414 ЦПК України і скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

При цьому Верховний Суд не може застосувати положення частини третьої статті 414 ЦПК України, згідно з якою якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті, оскільки судові рішення в оскаржуваній частині є незаконними.

Так, судами не враховано, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав зняття арешту з майна боржника.

Виконавче провадження № НОМЕР_2 завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (у редакції, чинній на момент винесення постанови), тобто держаним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а не постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Частиною третьою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Повернення виконавчого листа стягувачу на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є закінченням виконавчого провадження, оскільки вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження визначений статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», тому повернення виконавчого документа не звільняє боржника від обов`язку виконати рішення суду та від негативних наслідків, передбачених цим Законом, за його невиконання.

Ураховуючи, що виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», правові підстави для зняття арешту відсутні.

Керуючись частиною першою статті 255 ЦПК України, частиною першою статті 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року та постановуКиївського апеляційного суду від 01 травня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр», в оскаржуваній у касаційному порядку частині закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк