Провадження № 2/590/34/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 с-ще Ямпіль

Суддя Ямпільського районного суду Сумської області Сатарова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" /юридична адреса: Україна, 03040, місто Київ, вул. ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 14, / Представник позивача Войціховський Антон Віталійович

до відповідача ОСОБА_1 , / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 /

про відшкодування шкоди в порядку регресу, інфляційні втрати, пеню та 3 % річних -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просить суд: - стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» (код за ) грошові кошти в розмірі 26560 (двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 52 коп., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 15975,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 2956,52 грн.; пеня в розмірі 6898,84 грн.; 3 % річних в розмірі 730,16 грн.,

- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» (код за ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300 (сім тисяч триста) грн. 00 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» (код за ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне: 04.01.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , під керуванням Відповідача, та HYUNDAI Elantra, державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2022 провадження в справі відносно Відповідача за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у зв`язку із закінченням строків, передбачених цим Кодексом.

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність Відповідача станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів EP-207233281 (надалі - Поліс). Щодо відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу HYUNDAI Elantra, державний номер НОМЕР_4 . Транспортний засіб HYUNDAI Elantra, державний номер НОМЕР_4 був застрахований відповідно до Договору добровільного страхування у ПрАТ "СК "БРОКБІЗНЕС".

Відповідно до Звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу HYUNDAI Elantra, державний номер НОМЕР_4 складає 57 122,88 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування ПрАТ "СК "БРОКБІЗНЕС" відповідно до платіжного доручення від 09.02.2022 року здійснило виплату страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу HYUNDAI Elantra, державний номер НОМЕР_4 , в розмірі 38000,00 грн. Таким чином, ПрАТ "СК "БРОКБІЗНЕС" набуло права вимоги до винної особи, в результаті чого звернулось до Позивача з заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до угоди між ПрАТ "СК "БРОКБІЗНЕС" та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 31 950,00 грн.

Під час укладення полісу Страхувальник зазначив, що транспортний засіб Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 не використовується як таксі/ маршрутне таксі.

В ході розслідування страхового випадку, було встановлено що транспортний засіб Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 використовується для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Підтвердженням даного факту є наявність на транспортному засобі Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 ознак використання транспортного засобу для перевезення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку, а саме наліпок з логотипом служби таксі "571". Таким чином, встановлено факт використання транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ таблиці "Коригуючі коефіцієнти та їх розміри" Розпорядження Сфери використання транспортного засобу (К3) залежно від сфери використання транспортного засобу легковий автомобіль або автобус з кількістю місць для сидіння до 20, який використовується фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі має розмір корируючого коефіцієнта 1.1-1.4. Таким чином, Полісом щодо транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 було застосовано коригуючий коефіцієнт К3=1, замість К3=1.1-1.4, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 38-1.1. ст. 38-1 Закону № 1961-IV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи винність Відповідача у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, керуючись положеннями п. 38-1.1 ст.38- 1 Закону № 1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до Відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 31.950,00 грн. - 50% = 15.975,00 грн.

Розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 06.02.2024 р. по 15.08.2025 р. Розмір основного боргу 15.975,00 грн. Інфляційні втрати 2.956,52 грн. Пеня 6.898,84 грн. Три відсотки річних 730,16 грн. Розрахунок вимог: 15.975,00+2.956,52+6.898,84+730,16=26.560,52 грн.

Позивач стверджує, що Відповідачу 06.02.2024 було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів. Однак, станом на дату подання даної позовної заяви Відповідач не сплатив кошти Позивачу. Таким чином, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не вдалося врегулювати даним спір самостійно.

Рух справи в суді першої інстанції

Ухвалою судді Деснянського районного суду м Києва від 01.09.2025 вказану цивільну справу передано до Ямпільського районного суду Сумської області за підсудністю, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 справу розподілено судді Сатаровій О.В..

Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 19.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Копію зазначеної ухвали, разом із копією позову та копіями доданих до позову документів надіслано відповідачу 19.11.2025 за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, до суду 09.12.2025 повернувся конверт з позначкою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

12.02.2026 представником позивача Крендельовою О.С. подано додаткові пояснення, представник позивача зазначає наступне: З метою підтвердження добросовісності дій Страховика, дотримання ним імперативних вимог законодавства та наявності належних правових підстав для звернення з позовом, просимо суд врахувати наступне: 1. Страховик ніколи не має права відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору страхування оскільки діє пряма заборона п.14.2 ст.14 Закону України № 1961-IV.

2. Страховик не має права проводити страхові розслідування в момент укладення договору страхування. Право на проведення страхового розслідування встановлено п. 34.1. ст.34 Закону України № 1961-IV та виникає у страховика виключно після моменту, коли такий дізнався про подію, що має ознаки страхового випадку, тобто - ДТП за вже укладеним договором ОСЦПВ.

3. Договір ОСЦПВ укладається на підставі наданої Страхувальником інформації, саме Страхувальник несе відповідальність за її достовірність та її підтримання в актуальному стані.

4. Страховик не має права достроково припинити дію укладеного договору страхування щодо якого виявлено заниження страхового платежу або факт надання недостовірної інформації чи її приховування, оскільки закон не передбачає таких підстав.

5. Сфера таксі передбачає збільшення страхового платежу мінімум на 40% (коефіцієнт К3 = 1,4), а також надає страховику право застосувати коефіцієнт збільшення вартості до 500% (коефіцієнт 6 = до 5,0), що прямо регламентовано законодавством та внутрішніми документами Страховика. Будь-яке разове, періодичне чи систематичне використання в режимі для перевезень за плату переводить транспортний засіб у категорію підвищеного ризику зносу вузлів та агрегатів, призводить до підвищеної втоми водія та критично змінює технічні та експлуатаційні характеристики об`єкта страхування в цілому. Одночасно з цим збільшується інтенсивність використання транспортного засобу, що в свою чергу істотно підвищує вірогідність настання ДТП, що підтверджено статистикою з аналізом частоти настання страхових випадків, яка обґрунтовує підвищені розміри коефіцієнтів, що визначені законодавством. Приховавши факт використання для перевезень за плату, Страхувальник позбавив Страховика його законного права - оцінити реальний ризик та отримати страховий платіж в повному підвищеному розмірі.

6. Будь-яке разове, періодичне чи систематичне використання транспортного засобу у якості таксі, маршрутного таксі вимагає у страхувальника наявності обов`язкового технічного контролю (ОТК), а відповідно договори ОСЦПВ щодо таких автомобілів укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження ОТК відповідно до вимог Закону України "Про дорожній рух".

7. Страхувальник зобов`язаний протягом строку дії договору повідомляти страховика про будь-які зміни істотних обставин ризику та інших обставин, що впливають на розмір премії. Будь-яке разове чи систематичне використання транспортного засобу будь-коли впродовж строку дії договору ОСЦПВ у якості таксі, маршрутного таксі є суттєвою зміною істотних обставин ризику та інших обставин, що впливають на розмір страхового платежу. Зазначена норма встановлює обов`язок впродовж всього строку дії договору, а не виключно на момент настання події, що має ознаки страхового випадку, оскільки ступінь ризику визначається за договором страхування, за весь його строк, не відносно певного проміжку часу. Навіть якщо в момент ДТП водій не виконував конкретне замовлення, статус транспортного засобу як «таксі» не зникає в проміжках між замовленнями. Зазначене також узгоджується з обов`язком щодо транспортних засобів в режимі "таксі" проходити ОТК впродовж всього строку експлуатації авто, а не тільки під час виконання замовлення.

8. Невиконання Страхувальником обов`язку щодо проходження ОТК є додатковим підтвердженням порушення страхувальником умов експлуатації транспортного засобу у сфері підвищеного страхового ризику та вимог законодавства, однак основною та самостійною правовою підставою регресної вимоги у даній справі є положення статті 38-1 Закону України №1961-IV.

9. Страховик не має права відмовити потерпілому у виплаті страхового відшкодування навіть якщо страховий платіж за договором страхування є заниженим, страховик має обов`язок здійснити таку виплату, а лише потім набуває право вимоги у порядку регресу.

10. Експлуатація транспортного засобу - складна діяльність, пов`язана з ризиком та розширеними обов`язками, а не «базове право людини». Право керувати транспортним засобом - це спеціальне право, яке надається лише після підтвердження відповідності певним критеріям (вік, стан здоров`я, спеціальні знання, наявність документів).

Згідно з ст. 1187 Цивільного кодексу, використання транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки, що встановлює особливу ступінь відповідальності. Таким чином, будь-які посилання, на те, що страхувальник, власник транспортного засобу не був повідомлений чи не мав достатньо знань є безпідставними, адже закон імперативно встановлює вимоги до водіїв транспортних засобів. ОСЦПВ є простим і зрозумілим видом страхування для кожного водія, який діє більше 20 років, тому жодним чином не можна стверджувати, що страховик перебував у більш вигідному становищі ніж страхувальник через необізнаність останнього.

11. Страхувальник будучи добре обізнаним в умовах страхування та законодавстві скористався правом на страховий захист у вигляді виплати страхового відшкодування потерпілим особам коштом страховика, але жодним чином не виконував свої обов`язки щодо надання достовірної інформації на момент укладання договору страхування, впродовж строку його дії та сплати страхового платежу в повному обсязі, в тому числі з урахуванням зміни ступеня ризику. У статті 13 Цивільного кодексу, зокрема, встановлено: цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

12. Страхувальник не виконав свого обов`язку щодо повідомлення Страховика про настання страхового випадку - додаткове підтвердження недобросовісної поведінки Страхувальника. 4 Страхувальник, зобов`язаний сприяти в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Відтак Страховик був вкотре позбавлений можливості отримати від Страхувальника письмові пояснення для визначення причин та обставин його настання, сфери та умов використання, істотних обставин, ступеня ризику тощо.

13. Неправомірне заниження розміру страхового платежу дає можливість страхувальнику недоплачувати десятки тисяч гривень страхового платежу за декілька років, при цьому факт такої недоплати не буде мати для страхувальника ніяких негативних наслідків, якщо під час дії договору страхування не виникає страхового випадку (ДТП). Зазначене призводить до недоотримання страховиком страхових платежів, що порушує його права, суперечить вимогам законодавства та призводить до невиконання страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхового платежу у повному обсязі в тому числі з урахуванням зміни ступеня ризику. Дії Страхувальника свідчать про свідоме приховування та ненадання ним інформації щодо мети використання ТЗ задля зменшення розміру страхового платежу. Така поведінка є зловживанням правом, оскільки страхувальник бажає отримати повний страховий захист, сплативши вартість послуги для особистого використання, тоді як фактично об`єкт страхування використовувався у високоризиковому комерційному сегменті. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними діями, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла.

14. Страховик діяв добросовісно, оскільки не відмовив страхувальнику в укладенні договору (імперативна норма Закону України № 1961-IV), уклав його на підставі наданої страхувальником істотної інформації та згодом в повному обсязі виконав свої зобов`язання за таким договором своєчасно виплативши страхове відшкодування потерпілій особі в повному обсязі. Єдиний належний спосіб захисту інтересів страховика встановлений законодавством для таких випадків - стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Законодавчі підстави та правові наслідки невиконання страхувальником обов`язків щодо оцінки страхового ризику як при укладенні договору, так і протягом всього строку його дії. Законодавство України прямо покладає на страхувальника обов`язок надавати страховикові повну і правдиву інформацію при укладенні договору страхування. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про страхування», страхувальник зобов`язаний при укладенні договору надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Аналогічну норму містить і стаття 989 Цивільного кодексу України, яка відносить до обов`язків страхувальника повідомлення страховика про всі обставини, важливі для оцінки ризику, як при укладенні договору, так і в процесі його дії.

Таким чином, відповідальність за точність і достовірність відомостей при укладенні договору несе саме страхувальник, а не страховик. Страховик діє на підставі тих даних, які надає клієнт. Всі договори ОСЦПВ обов`язково укладаються із застосуванням єдиної Централізованої бази даних МТСБУ, до якої страховик вносить інформацію, надану Страхувальником для надання договору страхування. Відтак, ЦБД МТСБУ не містить інформації про використання забезпеченого ТЗ у якості таксі/маршрутного таксі. Отже, будь-які недостовірності в полісі є прямим наслідком надання страхувальником недостовірної інформації або її приховування в подальшому, адже нормативні акти однозначно визначають обов`язок страхувальника забезпечити правильність таких даних. Надання страхувальником завідомо неправдивої інформації при укладенні договору страхування або її приховування в подальшому під час строку дії договору є грубим порушенням його законодавчих обов`язків. Судова практика підтверджує, що подання неправдивих відомостей, які впливають на істотні умови договору страхування, розцінюється судами як надання недостовірної інформації, що істотно вплинула на умови договору страхування. Тобто, факт укладення договору не робить легітимною неправдиву інформацію і не звільняє страхувальника від відповідальності за надання недостовірних даних або приховування інформації. Навпаки, наявність такого договору лише фіксує дані, на підставі яких страховик погодився надати страхове покриття. Слід зауважити, що якби не настав страховий випадок (ДТП), страхувальник, можливо, так би і продовжив користуватися договором ОСЦПВ на вигідних для себе умовах отриманих протиправно, що не відповідають фактичному ступеню страхового ризику і порушення залишилося б прихованим. Однак факт настання ДТП принципово змінює ситуацію. Після того, як стався страховий випадок, страховик зобов`язаний оцінити обставини його настання і перевірити чинність страхового покриття. Виявлення того, що поліс діяв без урахування істотних обставин, вимагає від страховика належного реагування в інтересах закону та інших учасників дорожнього руху. Зокрема, у сфері обов`язкового автострахування встановлено, що страховик, виплативши відшкодування потерпілим, має право пред`явити регресний позов до страхувальника, якщо страхувальник порушив закон або умови договору (у даному випадку - шляхом надання неправдивих даних). Саме до такого механізму фактично і вдається позивач, звернувшись до суду за захистом своїх прав. Надання завідомо недостовірної інформації при укладенні договору страхування є протиправною дією, яка породжує для страхувальника негативні наслідки, незалежно від того, що договір був підписаний і поліс виданий. У цій ситуації позивач обґрунтовано захищає свої законні інтереси, вимагаючи не допустити, щоб страхувальник ухилився від відповідальності за надання недостовірних даних та невиконання договірних обов`язків. Згідно з частиною другою статті 91 Закону України «Про страхування» №1909-IX, страхувальник зобов`язаний протягом усього строку дії договору страхування повідомляти страховика про будь-які зміни обставин, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку та розміру можливих збитків), та/або інших обставин, що впливають на розмір страхової премії.

Зазначений обов`язок є триваючим, виникає незалежно від факту настання події, що має ознаки страхового випадку, та зберігається протягом усього строку дії договору страхування. Аналогічний підхід закріплено і в новому Законі України «Про ОСЦПВ» №3720-IX, де пунктом 2 статті 11 встановлено обов`язок особи, яка звертається за укладенням договору ОСЦПВ, надати страховику відомості, істотні для оцінки страхового ризику, у формі та способом, визначеними страховиком. Таким чином, обов`язок страхувальника щодо надання повної, достовірної та актуальної інформації про істотні обставини ризику має сталий, послідовний та безперервний характер як за попереднім, так і за чинним законодавством, що підтверджує усталеність відповідного підходу та його відповідність європейським стандартам, імплементованим у національне право. Закон України №1961-IV не пов`язує право страховика на регресну вимогу з доведенням факту виконання конкретного комерційного перевезення безпосередньо в момент дорожньо-транспортної пригоди. Вирішальним є встановлення факту використання або намір використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає інший (підвищений) коригуючий коефіцієнт страхового ризику, протягом строку дії договору страхування, а також неповідомлення страховика про таку істотну зміну умов страхування. Поняття «використання транспортного засобу у сфері» означає режим його планової чи фактичної експлуатації, а не виконання окремого замовлення у конкретний момент часу. Комерційне використання транспортного засобу як таксі має безперервний характер і охоплює весь період такої експлуатації, включно з часом очікування замовлень, переміщенням між ними або перебуванням у стані готовності до надання послуг перевезення. Тлумачення, за яким право регресу страховика залежить виключно від доведення факту певного використання саме в момент ДТП, суперечить правовій природі страхування та вимогам законодавства, оскільки страхові платежі, коригуючі коефіцієнти та обов`язковий технічний контроль для транспортних засобів, що використовуються як таксі, встановлюються цілодобово на весь строк експлуатації, а не лише на час фактичного використання в певній сфері. Таким чином, для застосування положень статті 38-1 Закону України №1961-IV достатньою та самостійною підставою є встановлення факту використання транспортного засобу у комерційній сфері, що передбачає підвищений страховий ризик, протягом строку дії договору страхування та неповідомлення страховика про таку зміну істотних обставин ризику, незалежно від того, чи здійснювалося конкретне перевезення за плату безпосередньо в момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Представник позивача просить суд долучити та дослідити ці пояснення, врахувати їх під час ухвалення рішення

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотань будь-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін від сторін до суду не надано, також не надходило Відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 ст.83 ЦПК).

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 04.01.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , під керуванням Відповідача, та HYUNDAI Elantra, державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2022 року /зворот а.с. 12-14/ провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, суд зазначає, що Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України). Як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягається до адміністративної відповідальності будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 наведеного Кодексу та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України (1); схемою місця ДТП, що складена за місцем пригоди та містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, на зворотному боці схеми зазначено характеризуючі дані транспортних засобів та відомості про їх пошкодження. При цьому, зазначена інформація підтверджена підписами водіїв транспортних засобів, у зв`язку з чим з неї вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно порушив зазначені положення ПДР (2); відомостями, що містяться у письмових поясненнях іншого учасника ДТП, які кореспондуються з даними, що містяться у схемі ДТП та протоколі про адміністративне правопорушення (3).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Відповідно до копії страхового поліса ЕР - 207233281 /зворот а.с. 10/ Страховик - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», страхувальник - ОСОБА_2 , застрахована цивільна правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки Volkswagen, модель Polo, рік випуску 2019, розмір франшизи: 2 500,00 грн, строк дії договору з 00 годин 00 хвилин 14.12.2021 по 31.12.2022 включно. Страхові суми (ліміти відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну майну - 130.000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260.000,00 грн. Базовий платіж та коригуючі коефіцієнти, що застосовувалися для розрахунку розміру страхового платежу: БП=180,00 грн. ; К1=1,0; К2=4,8; К3=1,0; К4=1,6; К5=1,0; К6=1,0; К7=1,0; К8=0,94; К бонус-малус=1,0 Страховий платіж - 1.299,00 грн. Особливі умови використання забезпеченого ТЗ: ТЗ використовується як таксі/маршрутне таксі - ні. До керування допущені особи з водійським стажем менше 3-х років та / або водійський стаж страхувальника менше 3 - х років - так. ТЗ використовується протягом повного строку страхування - 1-й місяць, 2-й місяць, 3-й місяць, 4-й місяць, 5-й місяць, 6-й місяць, 7-й місяць, 8-й місяць, 9-й місяць, 10-й місяць, 11-й місяць, 12-й місяць.

Отже, під час укладення полісу Страхувальник зазначив, що транспортний засіб Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 не використовується як таксі/ маршрутне таксі.

Відповідно до копії СВІДОЦТВА ПРО РЕЄСТРАЦІЮ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ НОМЕР_6 /а.с 15/ ОСОБА_3 є власником транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_7 , дата реєстрації 29.12.2021.

Транспортний засіб HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_7 застрахований у Страховій компанії «БРОКБІЗНЕС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-0031845 від 29.12.2021 /а.с. 16/. Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» здійснило виплату власнику вказаного транспортного засобу ОСОБА_4 в сумі 38 000 грн. 00 коп / зворот а.с. 14/.

Відповідно до Страхового Акта № 101618/1 від 09.02.2022, який складено ПрАТ «Страхова компанія» БРОКБІЗНЕС» за заявою від 11.01.2022, особа, яка зазнала збитки - власник транспортного засобу ОСОБА_5 , об`єкт страхування: марка HYUNDAI, дані про страховий випадок: Дата настання 04.01.2022, Час 22:05, Ризик ДТ, місце події: АДРЕСА_2 , висновок комісії: Згідно з Договором страхування (полісом), вимогами діючого законодавства та з документами зібраними під час розслідування та опрацювання страхової справи комісія дійшла висновку, що заявлена подія є страховим випадком, сума страхового відшкодування 38.000,00 грн. /а.с. 17/

Відповідно до копії платіжного доручення № 246131 від 09.02.2022 Страхова Компанія «БРОКБІЗНЕС» перерахувала ОСОБА_6 38 000 грн., призначення платежу :#101618/1/1#Спл стр відш зг нак №101618/1/1 та акт №101618/1 від 09.02.22р, зг.дог №006-0031846від 29/12/21 на.р.н тз НОМЕР_8 стр. ОСОБА_4 ; ІПН НОМЕР_9 без ПДВ. /зворот а.с.17/.

Актом огляду від 17.01.2022 колісного транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_4 , зафіксовані пошкодження цього транспортного засобу /а.с. 18, копія акта/.

Відповідно до копії звіту від 28.01.2023 /а.с. 19-25/, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_8 , станом на 17.01.2022 дорівнює, з урахуванням ПДВ за запасні частини, але без врахування ВТВ : У= 57 122 грн. 88 коп.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 29377 від 28.01.2022 /а.с. 27-29/ № СПРАВИ 29377 МАРКА HYUNDAI ELANTRA (AD) БАЗОВА МОДЕЛЬ № ШАСІ НОМЕР_5 РЕЄСТР НОМЕР_10 КОД МОДЕЛІ 30 92 01, вартість ремонту 95 583 грн. 30 коп. , загальна сума запчастин - 72 647 грн. 46 коп.

12.08.2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та позивачем ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" укладено угоду про здійснення страхового відшкодування /а.с. 36/.

Додатком №1 до угоди від 12.08.2022 /а.с.37/ є перелік майнових вимог ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» до ТДВ «СГ «Оберіг», майнова вимога у справі № 36252, дата ДТП 04.01.2022, винна особа ОСОБА_1 , застрахований тз ПрАТ «СК «Брокбізнес» HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_8 , заявлена сума 38 000,00 грн, узгоджений сторонами розмір страхового відшкодування 31 950,00 грн.

Відповідно до копії страхового акта 36252р/1 від 18.08.2022, складено в рамках страхової справи 36252 р /зворот а.с. 37/, сума страхового відшкодування 31 950 грн. 00 коп.

Відповідно до копії платіжної інструкції № 15359 від 18.08.2022 /а.с 38/ СГ ОБЕРІГ ТДВ перерахував ПрАТ «СК БРОКБІЗНЕС» 31 950,00 грн, призначення платежу: страхове відшкодування відповідно до страхового акта № 36252р/1 від 18.08.2022 (№ 101618 від 14.06.2022).

Матеріали справи містять копію Досудової вимоги про виплату грошових коштів номером ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" за вихідним №36252р/1 від 05.01.2024 на ім`я ОСОБА_7 /зворот а.с. 38 - 39/.

Позивач стверджує про направлення вказаної вимоги Відповідачу 06.02.2024. Надано копію реєстру та фіскального чека як доказ направлення претензії Відповідачу /зворот а.с. 39-40/.

Разом з тим, Суд критично оцінює надану Позивачем копію реєстру та фіскального чека як доказ направлення претензії Відповідачу, оскільки зазначені документи не містять прізвища адресата (Відповідача) та номера поштового відправлення, що унеможливлює ідентифікацію вказаного відправлення.

Відповідно до розрахунку позивача /а.с. 41-42/ розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 06.02.2024 по 15.08.2025, розмір основного боргу 15 975 грн. 00 коп., інфляційні витрати 2 956 грн. 52 коп., пеня 6 898 грн. 84 коп., три відсотки річних 730 грн. 16 коп., загальна сума заборгованості 26 560 грн. 52 коп.

З наведеного вбачається, що між сторонами склались правовідносини з приводу відшкодування шкоди.

Норми права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах

Згідно ч. 1 ст.3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визначення ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів це забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 1 ст.5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини третьої ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 року № 1909-IX, страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 року № 1909-IX страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України.

Згідно ч. 5 ст. 97 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 року № 1909-IX факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом, сертифікатом. Договір страхування, що укладається шляхом приєднання та в інших передбачених законом випадках, складається з публічної частини договору страхування, якою є загальні умови страхового продукту, та індивідуальної частини договору страхування, якою може бути страховий поліс.

Відповідно ч. 6 ст. 89 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 року № 1909-IX, Договором страхування визначаються конкретний об`єкт страхування, з яким пов`язані страхові інтереси страхувальника (іншої особи, визначеної у договорі страхування), та страхові ризики, що пов`язані з цим об`єктом страхування та підлягають страхуванню за цим договором страхування.

Згідно ч. 3 ст. 102 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 року № 1909-IX у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.

Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).

Згідно ст.108 Закону України «Про страхування`від 18.11.2021року №1909-IX страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Правове регулювання відносин із заподіяння шкоди ґрунтується на вихідних засадах ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

01 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв станом на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначеним Законом були визначені обов`язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Відповідно до п. 38-1.1. ст. 38-1 Закону № 1961-IV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону № 1961-IV при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. У зв`язку з вищевказаним, на основі інформації, наданої Страхувальником, було укладено Поліс, яким було забезпечено транспортний засіб Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 . Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону № 1961-IV Розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 9 липня 2010 року № 566 Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 квітня 2019 року № 538) (надалі - Розпорядження) - страховики повинні застосовувати базовий страховий платіж та коригуючі коефіцієнти (крім коригуючого коефіцієнта бонус-малус) в розмірах, затверджених цим розпорядженням. Відповідно до Розпорядження було визначено коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також зазначеним розпорядженням визначено порядок визначення коригуючого коефіцієнта. Крім того аналогічні коригуючі коефіцієнти та порядок їх застосування були затверджені і Постановою Правління Національного банку України №108 від 30.05.2022 року "Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Постанова). Згідно п. 1 розділу ІІІ таблиці "Коригуючі коефіцієнти та їх розміри" Розпорядження Сфери використання транспортного засобу (К3) Визначається залежно від сфери використання транспортного засобу легковий автомобіль (крім таксі), який використовується фізичною особою має розмір корируючого коефіцієнта 1. Відповідно до наданої Страхувальником інформації щодо транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 при укладенні Полісу було невірно зазначено "Сфери використання транспортного засобу (К3)" та застосовано коригуючий коефіцієнт лише - К3=1, як до легкового автомобіля (крім таксі).

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ таблиці "Коригуючі коефіцієнти та їх розміри" Розпорядження Сфери використання транспортного засобу (К3) Визначається залежно від сфери використання транспортного засобу легковий автомобіль або автобус з кількістю місць для сидіння до 20, який використовується фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі має розмір корируючого коефіцієнта 1.1-1.4.

Таким чином, Полісом щодо транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 було застосовано коригуючий коефіцієнт К3=1, замість К3=1.1-1.4, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку встановленому законодавством.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV.

Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.

Тобто, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом.

У відповідності ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи винність Відповідача у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, керуючись положеннями п. 38-1.1 ст.38-1 Закону № 1961-IV, суд вважає законними вимогами ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» до Відповідача щодо компенсації 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 31.950,00 грн. - 50% = 15.975,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 2 956,52 грн., 3% річних у розмірі 730,16 грн., та пені в розмірі - 6898,84 грн., за період з 06.02.2024 по 15.08.2025, суд зазначає наступне:

Вимоги Позивача про стягнення пені у розмірі 6 898,84 грн. не підлягають задоволенню, оскільки згідно зі ст. 547, 548 ЦК України право на нарахування пені виникає виключно на підставі письмового договору або прямої норми закону. Оскільки між сторонами існують позадоговірні (регресні) відносини, а Закон України № 1961-IV не передбачає нарахування пені винуватцю ДТП на користь страховика, правові підстави для її стягнення відсутні.

Згідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в обґрунтування періоду нарахування санкцій (з 06.02.2024) посилається на дату направлення Відповідачу досудової вимоги. Проте, надана суду копія реєстру поштових відправлень та фіскальний чек не містять прізвища Відповідача, адреси його місця проживання або будь-яких інших ідентифікуючих даних, які б дозволили суду встановити факт звернення Позивача саме до ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 77, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Належними доказами відправлення вимоги є опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек поштового відділення, де зазначено отримувача та номер відправлення.

За відсутності доказів пред`явлення вимоги у досудовому порядку, суд приходить до висновку, що Відповідач не перебував у стані прострочення виконання грошового зобов`язання протягом заявленого Позивачем періоду. Оскільки розрахунок додаткових нарахувань проведено Позивачем на підставі недоведеного моменту виникнення прострочення, суд не має правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Мотиви суду щодо позовних вимог

Встановлено, що у зв`язку з винними діями Відповідача, які призвели до настання ДТП, та на підставі фактично здійсненої виплати страхового відшкодування, до Позивача перейшло право вимоги в порядку регресу. Керуючись положеннями п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України № 1961-IV, суд визнає обґрунтованими вимоги про стягнення з Відповідача 50 відсотків виплаченого відшкодування у розмірі 15 975,00 грн.

Щодо нарахування додаткових сум, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість. Вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки у позадоговірних (регресних) відносинах нарахування неустойки законом не передбачено, а письмовий договір між сторонами не укладався. Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставними, оскільки Позивачем не надано належних доказів направлення Відповідачу досудової вимоги (надані копії реєстру та чека не містять ПІБ Відповідача), що унеможливлює встановлення моменту виникнення прострочення згідно зі ст. 530 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 15 975,00 грн.

Щодо стягнення судового збору

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. /а.с.55/.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 15975,00 гривень /60,1%/, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1455,86 гривень, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про їх часткове відшкодування.

Так, слід зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах 1-4 статті 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частинами 1-3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано договір від 16 липня 2025 року про надання професійної правничої допомоги /зворот а.с 42-44/ який укладено між позивачем та адвокатом Войціховським Антоном Віталійовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1208 від 20.03.2020), попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат на правову допомогу складає 7 300 грн. 00 грн, /з них: ознайомлення та аналіз документів страхової справи 1 година 1460 грн. 00 коп.; надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань 0,5 годин 730 грн. 00 коп.; складання позовної заяви 3 години 4 380 грн. 00 коп.; підготовка додатків, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи 0,5 годин 730 грн. 00 коп. /зворот а.с. 44/, 16 липня 2025 року позивач та адвокат Войціховський Антон Віталійович підписали акт прийому - передачі наданих послуг № 36252 /а.с. 46/, загальна сума винагороди за даним актом прийому - передачі наданих послуг складає 7 300 грн.

Подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям (див.: пункти 139-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

Зважаючи на незначну складність справи, типовий характер предмета доказування та невеликий обсяг поданих адвокатом процесуальних документів, заявлена сума у 7 300 грн. є неспівмірною з фактично виконаною роботою. Дотримуючись принципів розумності та справедливості, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн., що відповідатиме реальним трудовитратам фахівця у даній категорії спорів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 83, 89, 141, 265, 268, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" /юридична адреса: Україна, 03040, місто Київ, вул. ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 14, / 15 975 грн. 00 коп. - 50% суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 , / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" /юридична адреса: Україна, 03040, місто Київ, вул. ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 14, / сплачений судовий збір в сумі 1455,86 грн.та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у сумі, ВСЬОГО: 3455,86 грн. судових витрат.

У задоволені решти частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30.03.2026

Суддя : О.В. Сатарова