Справа № 183/8391/25
№ 2/183/5156/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Фролової В.О.,
за участю секретаря судового засідання Сторожик А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою адвокатом Чупілко Сергієм Петровичем, до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, третя особа - Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності,-
У серпні 2025 року позивачі, через представника адвоката Чупілко С.П., звернулись до суду з позовом у якому просять визнати за ними право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16 жовтня 2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому м. Сєвєродонецька на підставі рішення № 408 від 16 жовтня 2000 року, їм на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за вищевказаною адресою. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ 29 листопада 2000 року за № 600, відповідно до законодавства, що діяло на той час. Вказали, що вищевказана квартира була пошкоджена внаслідок бойових дій та наразі позивачі мають намір отримати компенсацію за пошкодження житла. З метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачі звернулися до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права було відмовлено у зв`язку з відсутністю зареєстрованого права власності на квартиру та неможливістю отримати інформацію у БТІ з тимчасово окупованої території. Тому, позивачі змушені звернутися до суду та просять задовольнити їх позовні вимоги.
Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.
22 вересня 2025 року на виконання ухвали суду позивачами надано суду нотаріально посвідчену копію правовстановлюючого документу на нерухоме майно.
Ухвалою суду, постановленою протокольно, від 04 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
Представник позивачів - адвокат Чупілко С.П., подав до суду письмову заяву в якій підтримав позовні вимоги своїх довірительок в повному обсязі, просив позов задовольнити та розглянути справу у його та позивачів відсутність.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Представник третьої особи звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19 лютого 2026 року, є дата складення повного судового рішення 27 лютого 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
16 жовтня 2000 року Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому м. Сєвєродонецька на підставі рішення № 408 від 16 жовтня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , на підставі якого їм на праві спільної сумісної власності передано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Право спільної сумісної власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, записано у реєстрову книгу 29 листопада 2000 року за № 600.
Технічним паспортом на вказану квартиру, також підтверджується, що власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На виконання ухвали суду від 26 серпня 2025 року позивачами надано суду нотаріально посвідчену копію правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності № 428 від 16 жовтня 2000 року, яку досліджено в судовому засіданні.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 76169058 від 19 листопада 2024 року позивачам відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з відсутністю можливості здійснити запитування від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення або реєстрацію прав.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), м. Сєвєродонецьк Луганської області віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Зі змісту рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій вбачається, що державним реєстратором не встановлено наявності зареєстрованого права власності на спірну квартиру.

Зробити запит до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, про надання інформації (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідної для такої реєстрації у державного реєстратора немає можливості, оскільки м.Сіверськодонецьк Луганської області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивачів право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1-3 ст. 370 ЦПК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною третьою ст.364 ЦК України установлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як встановлено судом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_2 . Будь-яких доказів щодо зміни розміру часток у праві власності позивачів не встановлено, протилежного не доведено.

Відтак, заявлення позовної вимоги про визнання права власності на належні позивачам частки квартири по 1/2 кожному яка належала ним на праві спільної сумісної власності, набутому відповідно до закону не суперечить вищезазначеним вимогам цивільного законодавства. При цьому, з огляду на положення ч. 3 ст. 364 ЦК України, право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану квартиру підлягає припиненню.

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Позивачами право власності набуте у 2000 році. Надане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, технічний паспорт, посвідчені та видані органом, що здійснював реєстрацію права власності на той час, свідчать про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання права власності за кожним в частині, оскільки позивачами було доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує їх права як власників, у зв`язку з чим, заявлена позовна вимога в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на квартиру по за кожним підлягає задоволенню із припиненням їх права спільної сумісної власності.

В частині позовної вимоги щодо припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 суд висновує про відсутність підстав для її задоволення, оскільки питання щодо визнання права власності на квартиру за вказаною адресою, з огляду на зміст позовної заяви та наданих позивачем доказів, не є предметом розгляду вказаної цивільної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою адвокатом Чупілко Сергієм Петровичем, до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, третя особа - Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на квартиру

АДРЕСА_2 , по частині за кожним, загальною площею 63,9 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м., припинивши право спільної сумісної власності.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 ;

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 ;

відповідач: Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, , місцезнаходження: Луганська область, м.Сіверськодонецьк, бульвар Дружби Народів, 32;

третя особа: Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, вул.. Ігоря Сердюка, 27.

Повне судове рішення складено та підписано 27 лютого 2026 року.

Суддя В.О. Фролова