КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1042/12 Головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
Провадження № 22-ц/824/584/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Державне підприємство «Сетам»,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М. М. (далі - приватний виконавець Трофименко М. М.), в якій просила: визнати неправомірною постанову цього приватного виконавця від 25 березня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника; визнати неправомірним звіт від 29 жовтня 2019 року про оцінку садового будинку, загальною площею 269,6 кв. м, та земельної ділянки, площею 0,1220 га, кадастровий номер :04:002:0368, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати неправомірним рішення приватного виконавця Трофименка М. М. про передачу вказаних садового будинку та земельної ділянки на реалізацію шляхом проведення електронних торгів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року в частині визнання неправомірною постанови приватного виконавця Трофименка М. М. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 25 березня 2019 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.В іншій частині ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2024 року касаційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року скасовано, справу № 2-1042/12 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

22 січня 2025 року від представника стягувача - ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду першої інстанції надійшло клопотання про залишення скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Трофименка М. М. без розгляду.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що у скарзі на дії приватного виконавця представник Богаченко Л. І. вказує, що про існування виконавчого провадження № НОМЕР_2 боржниця дізналась лише 10 січня 2020 року. У виконавчому документі зазначена адреса боржника: АДРЕСА_2 , однак боржниця ніколи не проживала за вказаною адресою, а лише там зареєстрована. 3 огляду на те, що ОСОБА_2 до 10 січня 2020 року не була обізнана про існування виконавчого провадження № НОМЕР_2, вона не могла подати відповідну заяву приватному виконавцю про адресу свого проживання. Скарга на дії приватного виконавця Трофименка М. М. датована 11 січня 2020 року. Проте, заявницею не зазначено, яким чином вона дізналась про це виконавче провадження саме 10 січня 2020 року, а не будь-якої іншої дати, починаючи із дати відкриття вказаного виконавчого провадження 07 березня 2019 року, а також не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин. Окрім того, одночасно із подачею скарги нею не заявлялось клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року клопотання представника стягувача задоволено.Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Трофименка М. М. залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано доказів отримання постанови приватного виконавця від 25 березня 2019 року саме 10 січня 2020 року, а відповідну скаргу на дії приватного виконавця щодо винесення зазначеної постанови подано лише 11 січня 2020 року, тобто після спливу встановленого статтею 449 ЦПК України строку. Оскільки боржниця пропустила десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою на дії та рішення виконавця, то вказана скарга підлягає залишенню без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявниця в особі представника - адвоката Приянчука І. В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення районним судомнорм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу № 2-1042/12 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що боржниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , і право власності на цю квартиру підтверджується наданим суду договором дарування частини квартири від 18 квітня 2008 року, на підставі якого була проведена реєстрація місця проживання ОСОБА_1 з відповідною відміткою у паспорті громадянина України.

Жодного відношення до адреси: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не має, зазначена адреса не є ані місцем її реєстрації, ані місцем фактичного проживання, у зв`язку з чим вона не могла отримувати жодних документів та кореспонденції за цією адресою.

Таким чином у порядку, визначеному чинним законодавством, постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2019 року на адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_3 , приватним виконавцем Трофименком М. М. не надсилалась.

Про існування виконавчого провадження № НОМЕР_2 ОСОБА_2 дізналась 10 січня 2020 року із відкритих джерел, звернувшись 11 січня 2020 року зі скаргою на дії приватного виконавця Трофименка М. М. у встановлені законом строки.

Визначене у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 27 грудня 2011 року, місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_3 , свідчить, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2019 року та інші документи виконавчого провадження № НОМЕР_2 ОСОБА_2 не отримувала і не могла отримувати.

Суд першої інстанції вищезазначеного не врахував і не надав належної правової оцінки доказам, які були приєднані до матеріалів справи. Суд не звернув уваги, що копія постанови по відкриття виконавчого провадження має надсилатися виконавцем за зареєстрованою адресою місця проживання боржника, не будь якою іншою адресою, що не має до нього жодного відношення.

За наведених обставин заявниця вважає, що районний суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», та порушив норми процесуального права, зокрема щодо врахування та оцінки доказів відповідно до статей 76-89 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі представника - Ткачук О. В. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції надав належну оцінку наданим сторонами доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про залишення скарги без розгляду з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи (провадження) до суду апеляційної інстанції не надійшли.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Приянчук І. В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Торхова А. А. в судовому засіданні заперечувала проти аргументів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Приватний виконавець Трофименко М. М. та ДП «Сетам» в судове засідання не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11 січня 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Антонова Є. Г. звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Трофименка М. М. щодо прийняття постанови від 25 березня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, виготовлення звіту від 29 жовтня 2019 року про оцінку садового будинку та земельної ділянки і ухвалення рішення про передачу вказаного майна на реалізацію шляхом проведення електронних торгів.

У скарзі заявниця вказувала, що про існування виконавчого провадження № НОМЕР_2 вона дізналась лише 10 січня 2020 року. У виконавчому документі зазначена адреса боржника: АДРЕСА_2 , однак вона ніколи не проживала за вказаною адресою, а лише там зареєстрована. 3 огляду на те, що вона до 10 січня 2020 року не була обізнана про існування виконавчого провадження № НОМЕР_2, то не могла подати відповідну заяву приватному виконавцю про адресу свого проживання. За таких обставин боржниця вважала, що не пропустила строк на оскарження дій приватного виконавця Трофименка М. М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

При цьому до скарги були долучені, зокрема належним чином засвідчені представником ОСОБА_2 - адвокатом Антоновим Є. Г. копії постанов приватного виконавця від 07 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження та від 25 березня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, а також звіт про оцінку майна від 29 жовтня 2019 року.

Суди першої та апеляційної інстанції за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 задовольнили її вимоги, окрім вимог про визнання неправомірною постанови приватного виконавця Трофименка М. М. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 25 березня 2019 року.

Верховний Суд, скасовуючи ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року і направляючи справу № 2-1042/12 на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений частиною першою статті 449 ЦПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин. Адже під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ, слід дотримуватися відповідних положень ЦПК України, вміщених у розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Відсутність в оскаржуваному судовому рішенні достеменного встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання боржником цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів про прийняття до розгляду скарги та не можуть зумовити обов`язок суду щодо розгляду скарги по суті в порядку статті 451 ЦПК України, оскільки нормами ЦПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу. Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади цивільного судочинства, а саме диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця, державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час звернення заявниці до суду із скаргою)сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного або приватного виконавця та інших посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено також частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною п`ятою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18).

Вирішуючи питання про дотримання заявником процесуального строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи (див. постанову Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19).

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За змістом частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом, недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Згідно з частинами першою, другою 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, залишення скарги без розгляду.

Важливим теж є дотримання приписів частини першої статті 44 ЦПК України, у відповідності до яких учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, 11 січня 2020 року в порядку статті 447 ЦПК України звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця Трофименка М. М.

Заявницею не надано суду доказів фактичного отримання оскаржуваних постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 25 березня 2019 року та звіту про оцінку арештованого майна від 29 жовтня 2019 року, хоча до скарги були долучені копії цих письмових доказів із засвідчувальними написами її представника: «Згідно з оригіналом адвокат Антонов Є.Г. /підпис/ 11.01.20р».

Тобто, відповідні копії документів виконавчого провадження були засвідчені відповідно до вимог статті 95 ЦПК України, що у свою чергу свідчить про їх отримання з оригіналів матеріалів виконавчого провадження, де вони знаходяться.

При зверненні зі скаргою на дії приватного виконавця та апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про залишення цієї скарги без розгляду ОСОБА_2 посилалась на те, що про існування виконавчого провадження № НОМЕР_2 вона дізналась лише 10 січня 2020 року із відкритих джерел.

Проте, посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 не зазначила, за яких саме обставин вона дізналася про наявність відкритого виконавчого провадження, в межах якого приватним виконавцем Трофименком М. М. були вчинені оскаржувані дії (прийняті рішення), саме 10 січня 2020 року і будь-яких доказів на підтвердження вказаного не надала.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що відомості виконавчого провадженнящодо підготовки до примусової реалізації арештованого майна із прилюдних торгів не є публічними, загальновідомими та у вільному доступі не перебувають. Без безпосереднього доступу до матеріалів виконавчого провадження долучені до скарги копії постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та звіту про оцінку арештованого майна отримати неможливо.

Як встановив суд першої інстанції, постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2019 року була надіслана приватним виконавцем Трофименком М. М. боржниці на адресу, зазначену у виконавчому листі № 2-1042/12, що відповідає вимогам частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому Автоматизована система виконавчого провадження надає можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження його сторонам виключно при наявності номеру виконавчого провадження та ідентифікатора доступу, що міститься у самій постанові про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правомірно поставив під обґрунтований сумнів твердження заявниці про неотримання нею постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 за адресою, зазначеною у виконавчому документів.

ОСОБА_2 не надала суду достовірних відомостей щодо відкритого джерела, з якого вона отримала інформацію та документи виконавчого провадження, які були використані при підготовці скарги на дії приватного виконавця Трофименка М. М. від 11 січня 2020 року.

Такі доводи заявниці не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 пропустила установлений законом десятиденний строк для оскарження дій приватного виконавця Трофименка М. М. та не порушила клопотання про поновлення цього процесуального строку з посиланням на поважні причини пропуску строку звернення до суду, що є підставою для залишення поданої скарги без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що за адресою реєстрації свого місця проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2019 року та інші документи виконавчого провадження № НОМЕР_2 не отримувала і не могла отримувати не спростовують висновків суду першої інстанції щодо невиконання заявницею свого процесуального обов`язку із доведення належними і допустимими доказами факту отримання нею оскаржуваних документів зазначеного виконавчого провадження саме 10 січня 2020 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції залишення без розгляду скарги у цій справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки на підставі пункту 19 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справлявся під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року про залишення без розгляду скарги на дії приватного виконавця залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній