У Х В А Л А

06 березня 2026 року

м. Київ

справа № 2-9873/11

провадження № 61-2367ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лупан Оксана Євгенівна, на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 19 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані

особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого листа таким, що

не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 19 вересня 2025 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду

від 28 січня 2025 року, у задоволенні заяви відмовлено.

24 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лупан О. Є. через підсистему «Електронний Суд» направила до Верховного Суду касаційну скаргу

на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 19 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення заяви.

У пункті 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що

не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвали, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, наведено в статті 353 ЦПК України.

Відповідно до пункту 25 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

У статті 389 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвали суду першої інстанції щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після її перегляду в апеляційному порядку,

в статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права

і регламентує право оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

У рішенні Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)у справі

«Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначив, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статі 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня

2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»,

заява № 42527/98).

Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

ЄСПЛ у рішенні від 21 жовтня 2010 року (заява № 19164/04) у справі «Дія 97» проти України» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

З огляду на викладене та відповідно до наведених положень ЦПК України, суд відмовляє заявнику у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 19 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року відповідно до пункту 1 частини 2 статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лупан Оксана Євгенівна на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 19 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська