УХВАЛА

27березня 2026 року

м. Київ

справа № 165/650/25

провадження № 61-203ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Тетяна Миколаївна, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня

2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року.

20 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу заявника залишено без руху та надано десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; надання посвідчення особи з інвалідністю.

Роз`яснено, якщо у вказаний строк заявник не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням підстав для його поновлення, а також поданням доказів на їх підтвердження, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Визначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Копію ухвали направлено заявнику на зазначену в касаційній скарзі адресу.

06 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, долучено копію довідки про встановлення ОСОБА_1 інвалідності 2 групи довічно та подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Зазначені в ухвалі вимоги у повному обсязі не були виконані, оскільки заявником на виконання ухвали Верховного Суду від 20 січня 2026 року не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з наведенням переконливих підстав для його поновлення та поданням доказів на їх підтвердження.

19 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними; продовжено ОСОБА_1 встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги.

02 березня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, в якій він просить поновити строк на касаційне оскарження.

Проте переконливих доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Нововолинського міського суду Волинської області

від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року заявником не надано.

Залишаючи без руху касаційну скаргу, Верховний Суд висновував таке.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що оскаржувану постанову ухвалено 20 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови отримано заявником 28 жовтня 2025 року.

Вперше з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 26 листопада 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

08 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня

2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки касаційна скарга не містить підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Указану ухвалу суду ОСОБА_1 отримав 12 грудня 2025 року.

Вдруге з касаційною скаргою на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся 02 січня

2026 року, через 19 днів після отримання ухвали Верховного Суду від 08 грудня 2025 року про повернення його касаційної скарги, яка не відповідала вимогам статті 389 ЦПК України.

Такий пропуск строку суд уважав значним, оскільки особа, яка звертається з касаційною скаргою, має бути обізнана з вимогами, які передбачені статтею 389 ЦПК України щодо форми і змісту касаційної скарги, бо інакше буде порушено принципи справедливості й рівності учасників, не забезпечить ефективну роботу Верховного Суду, як «суду права».

Із наданих до клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження копій медичних документів встановлено, що ОСОБА_1 лікувався та був тимчасово непрацездатним у періоди: з 22 до 29 грудня 2025 року; з 29 до 31 січня 2026 року, з 01 до 03 лютого 2026 року

На час отримання копії ухвали Верховного Суду від 08 грудня 2025 року

ОСОБА_1 не перебував в стані непрацездатності, а тому суд не вважав це непереборною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки вказане не було таким, що унеможливило своєчасне подання скарги і стало невідворотною обставиною, яка завадила вчасно звернутися з касаційною скаргою, тим більше, що Верховним Судом в ухвалі від 08 грудня 2025 року було зазначено недоліки касаційної скарги.

Отже, звертаючись вдруге з касаційною скаргою, ОСОБА_1 не обґрунтував поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, але вказав, що він намагався скоротити пропуск строку на касаційне оскарження зі всією обачливістю.

Верховний Суд такі доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не прийняв, оскільки повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавило суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження К/990/17155/23).

У заяві, поданій у березні 2026 року на усунення недоліків касаційної скарги,

ОСОБА_1 вказує, що він помилково почав обраховувати строк на касаційне оскарження з 20 жовтня 2025 року, що позбавило його можливості оформити та подати обґрунтовану касаційну скаргу.

Верховний Суд таке обґрунтуванням пропуску строку на касаційне оскарження, вважає неповажним, зауважує та наголошує, що вдруге звернення з касаційною скаргою відбулося з пропуском строку на касаційне оскарження; повернення вперше поданої заявником касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки заявник як учасник справи повинен бути обізнаним з вимогами щодо форми і змісту касаційної скарги.

Строк на касаційне оскарження, передбачений частиною першою статті 390 ЦПК України, пропущено і жодних поважних, на думку суду, підстав поважності його пропуску не надано.

Станом на 20 березня 2026 року вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху для надання доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку на касаційне оскарження ухвали, не виконано.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження в справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області

від 24 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Тетяна Миколаївна, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська