КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Демченко Людмилою Павлівною, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10000 грн., щомісячно, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач у вихованні дитини участі не бере, необхідної матеріальної допомоги на її утримання не надає, виховання та забезпечення необхідним харчуванням та ліками не проводить, чим ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.12.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 27.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19-20).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір аліментів до 2000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем не було доведено заявленого до стягнення розміру аліментів, а також нею не було подано належних, достатніх та достовірних доказів на обґрунтування понесення витрат на дитину у розмірі 20000 грн. щомісячно. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази фінансової спроможності позивачки нести витрати на дитину у розмірі 10000 грн. щомісячно.

Вказує про те, що його фінансове становище є вкрай скрутним, він не має постійного доходу, а також постійної роботи, оскільки має судимість, що ускладнює його працевлаштування. При цьому вказує, що внаслідок скрутного матеріального становища, довелося відчужити транспортний засіб для погашення боргових зобов`язань. Іншого рухомого чи нерухомого майна відповідач не має.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 11.02.2026 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2022 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.07.2023 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12.01.2018 у Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 08.

ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 138616962 від 14.10.2025.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, причому обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Проте, ураховуючи доводи апеляційної скарги, колегія в повній мірі не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання дитини оскаржується лише в частині розміру аліментів, визначених судом в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 10000 грн.

Так, статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У постанові Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Звертаючись до суду першої інстанції із вимогами про стягнення аліментів у розмірі 10000 грн. щомісячно, позивач посилалася на те, що боржник участі у вихованні та утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги на утримання не надає. Усі витрати, пов`язані з утриманням, вихованням та розвитком дитини несе лише заявниця.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти присудженого розміру аліментів посилається на те, що його матеріальне становище є вкрай скрутним, оскільки він має боргові зобов`язання, а наявність у нього судимості, ускладнює працевлаштування. При цьому вказує, що заявлений розмір до стягнення не був доведених позивачкою належними, достатніми та допустимими доказами.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, а обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що оскільки наразі дитина сторін проживає разом з матір`ю, і оскільки ОСОБА_1 є його батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_2 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх дитини, а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем, однак суд першої інстанції присудив неспівмірний розмір аліментів, що з урахуванням частки матері, буде значно перевищувати прожитковий мінімум для дитини відповідно віку.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачкою не було надано суду достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 10000 грн. щомісяця для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні.

Апеляційний суд приймає до уваги також і те, що при зверненні з позовом ОСОБА_2 не надала доказів конкретних витрат, які здійснюються нею на утримання дитини.

Також, апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Вважає за можливе, апеляційний суд взяти до уваги долучені відповідачем до апеляційної скарги докази, з огляду на положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України, якою визначено докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, колегія суддів вважає можливим прийняти долучені ОСОБА_1 докази на підтвердження матеріального стану, наявності судимості.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що заявлений розмір аліментів у розмірі 10000 грн. є недоведеним позивачкою та такий розмір є неспівмірним із прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку, є обґрунтованими.

З огляду на наведене, беручи до уваги обов`язок батька, який проживає окремо, брати участь у вихованні та утриманні дитини, матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням розміру аліментів, який визнається відповідачем, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення, присудженого судом першої інстанції розміру аліментів, з 10000 грн. до 5000 грн., що з урахуванням внеску матері, буде достатнім для гармонійного розвитку дитини та який відповідає засадам справедливості, добросовісності і розумності.

Саме такий розмір аліментів буде відповідати реаліям сучасності, оскільки мінімальний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлений у Законі України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у розмірі 2817 гривень, не буде співмірним із реальними потребами дитини для її гармонійного розвитку, освіти та дозвілля.

Водночас, розмір аліментів, який визнається відповідачем, не відповідає засадам справедливості, добросовісності і розумності, з огляду на наявність обов`язку в батька утримувати власну дитину для забезпечення її найкращих інтересів, а розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гідного життя дитини.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі є передчасними та помилковими, зробленими в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, без урахування майнового стану платника аліментів та за відсутності доказів на обґрунтування заявленого позивачем до стягнення розміру аліментів.

Разом із тим, позивач не позбавлена можливості за наявності особливих обставин, звернутися до ОСОБА_1 з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, а у відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України, є підставами для його зміни в частині розміру присуджених до стягнення аліментів, шляхом зменшення присудженого розміру аліментів з 10000 грн. до 5000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 27.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для зміни рішення, наявні підстави для перерозподілу судових витрат (судового збору), шляхом зменшення присудженого до стягнення судового збору за подання позовної заяви із 1211,20 грн. до 605,60 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (50%).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і компенсує судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн., за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Демченко Людмилою Павлівною - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментівв частині розміру аліментів - змінити, шляхом зменшення присуджених до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів з 10000 (десять тисяч) гривень до 5000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в частині розміру судового збору, який стягнуто з ОСОБА_1 - змінити, зменшивши судовий збір до 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, понесені ОСОБА_1 , компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова