Справа № 442/1463/26
Провадження № 2/442/979/2026
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2026 року

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Гарасимків Л.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Тунського Андрія Романовича про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2026р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 27 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін.

27 березня 2026 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Тунський Андрій Романович подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 відчужувати або в будь-якій інший спосіб розпоряджатися майновими правами на вищевказану квартиру.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до переконання, що в задоволенні поданої заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною першою ст.151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Із поданої представником відповідача адвокатом Тунським А.О. заяви про забезпечення позову не вбачається, що порушуються права позивача ОСОБА_1 , крім того слід зазначити, що оскільки не подано жодних доказів що свідчать про те, що стороною по справі ( позивачем ОСОБА_2 , за первісним позовом) може бути відчужено майно та існує ризик такого, не вказано конкретні юридичні факти, не долучено доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відтак з наведених підстав суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Суд роз`яснює заявнику (представнику заявника), що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Відповідно до ч.2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, судя,-

УХВАЛИЛА:

Відмовити представнику заявника ОСОБА_1 адвокату Тунському Андрію Романовичу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ст.261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя