УХВАЛА

27 березня 2026 року

м. Київ

справа № 553/129/25

провадження № 61-3954ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечної Олени Миколаївни, на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року, додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Кредобанк», про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 221 592,04 грн в якості відшкодування рівної частки спільних боргових зобов`язань за кредитним договором від 30 липня 2018 року № іро8879, укладеного між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 .

Рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року, з врахуванням додаткового рішення цього ж суду від 29 вересня 2025 року, позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 221 592,04 грн в якості відшкодування рівної частки спільних боргових зобов`язань за кредитним договором від 30 липня 2018 року № іро8879, укладеного між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 .

Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 2 215,92 грн скасовано.

Зазначені судові витрати компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року залишено без змін.

У березні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечної О. М., на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року, додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі становить 221 592,04 грн, яка станом на 01 січня 2026 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328*250= 832 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року, додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Наконечної Олени Миколаївни, на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2025 року, додаткове рішення Подільського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Кредобанк», про стягнення частки боргових зобов`язань за кредитним договором.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

В. В. Сердюк