ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 березня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/18454/24

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/15/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Мамонової О.Є., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 24 лютого 2025 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 27 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії, в якому, із врахуванням заяви від 06.02.2025 року, остаточно просив: стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3 316 грн. 50 коп.; визнати протиправними дії Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", в частині нарахування ОСОБА_1 , станом на 27.12.2024 року основного боргу у сумі 17 235 грн. 26 коп. та відсотків у сумі 18 грн. 79 коп. по кредитній картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за угодою SAMDNWFC86 від 19.09.2024 року; зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" списати основний борг у сумі 17 235 грн. 26 коп. та відсотки у сумі 18 грн. 79 коп., які нараховані ОСОБА_1 , станом на 27.12.2024 року по кредитній картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за угодою SAMDNWFC86 від 19.09.2024 року; стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 541 грн. 86 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що він є споживачем банківських послуг, має відкриті рахунки у АТ Комерційний банк "ПриватБанк" та отримав банківські платіжні картки/рахунки: НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) (пенсійна картка) та НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). Позивач вказував, що 19.09.2024 року, близько 22 години вечора, він намагався здійснити поповнення коштів свого мобільного оператора lifecell з пенсійної картки через мобільний платіжний застосунок Приват24, але не зміг вчинити банківську операцію, оскільки додаток Приват24 не працював. За доводами позивача, 20.09.2024 року, зранку він звернувся до відділення банку, з метою здійснення банківської операції, яку не зміг здійснити самостійно 19.09.2024 року через додаток Приват24, де йому пояснили причину неможливості поповнення та надали виписку та платіжні інструкції, з яких вбачається, що 19.09.2024 року о 20 год. 44 хв. та 20 год. 45 хв. з його пенсійної картки банком було списано власні кошти позивача у загальній сумі 3 316,50 грн. (1 809,00 грн. та 1 507,50 грн.) на рахунок НОМЕР_7 , який належить невідомій позивачу сторонній особі. Позивач заперечив щодо здійснення таких списань та повідомив банк, що таких перерахувань він не ініціював. Також у відділенні банку позивачу повідомили, що окрім зазначеного списання коштів по його пенсійній картці, 19.09.2024 року на його ім`я через додаток Приват24 було відкрито кредитну картку/рахунок, і з нього також банком були списані кредитні кошти в сумі близько 19 000 грн., на що позивач також заперечив та повідомив, що жодних карток/рахунків він через додаток Приват24 не відкривав і робити цього фізично не вміє через похилий вік, а тому жодних платіжних операцій з такою карткою/рахунком він не вчиняв. У відділенні банку позивачу надали виписку та платіжні інструкції, з яких вбачається, що 19.09.2024 року з 20 год. 46 хв. по 20 год. 54 хв. з кредитної картки НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка була віртуально випущена на підставі угоди №SAMDNWFC86 від 19.09.2024 року, начебто підписаної позивачем, списано загалом 17 235,26 грн. на рахунок НОМЕР_7 , який належить невідомій позивачу сторонній особі. Також у відділенні банку позивачу повідомили, що це сталося через те, що 19.09.2024 року було "зламано" його додаток Приват24 і через нього на фінансовий номер телефону позивача і на його ім`я було відкрито зазначену кредитну картку і списані кошти як з неї, так і з пенсійної картки. Позивач вказував, що 20.09.2024 року він письмово звернувся із відповідною заявою до поліції, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань; зареєстровано кримінальне провадження №0000057 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 статті 185 КК України; розпочато досудове розслідування та визнано позивача потерпілим. 30.09.2024 року позивач отримав відповідний Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та пам`ятку потерпілого. В подальшому, 12.10.2024 року в телефонному режимі гарячої лінії банку позивачу було повідомлено, що сторонні особи знову намагались увійти у додаток Приват 24, який встановлено на мобільному пристрої позивача, а тому позивач 24.10.2024 року письмово звернувся із листом до банку, з метою з`ясування обставин перерахування коштів з його пенсійної картки, укладення кредитного договору поза його волею та проханням повернути його кошти, перераховані з пенсійної картки. На дане звернення позивача банк надав відповідь від 05.11.2024 року, з якої вбачається, що вхід в систему дистанційного обслуговування через додаток Приват24 був здійснений під авторизацією позивача; згідно Умов і правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, клієнт зобов`язаний не передавати відому лише йому інформацію та не використовувати картки та нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором; умови змішаного договору є обов`язковими для сторін, банку заборонено встановлювати більш сприятливі умови кредитного договору, а тому відповідач відмовив у задоволенні запиту позивача, в тому числі, і у поверненні коштів. Окрім цього, відповідач списав з банківських карток позивача його власні кошти у таких сумах: 861,76 грн., 5,20 грн., 813,48 грн., 860,69 грн., 0,73 грн., а всього: 2 541 грн. 86 коп. Позивач стверджує, що він 19.09.2024 року не здійснював дії з перерахування коштів, не підписував з банком угоди про споживче кредитування, отже, такі дії вчинила невідома йому стороння особа, і тому, з метою захисту порушеного права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Судом стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 858 грн. 36 коп. Скасовано заборгованість, яка рахується за ОСОБА_1 , в сумі 17 235 грн. 26 коп. по тілу кредиту та 18 грн. 79 коп. по відсотках, які нараховані станом на 27.12.2024 року по кредитній картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що утворилася внаслідок проведення несанкціонованих операції (транзакцій) від 19.09. 2024 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь держави 968 грн. 96 коп. судового збору. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 4 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2025 року по справі №750/18454/24 та ухвалити нове рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.02.2025 року є незаконним, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, допустивши порушення норм цивільного права, не врахував і не надав належної оцінки доказам, наданим відповідачем на підтвердження заперечень, викладених у відзиві на позов. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову, не врахував вищевказані обставини та поклав на відповідача відповідальність з одних лише формальних міркувань. За доводами апелянта, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що договір від 19.09.2024 року є непідписаним позивачем, а отже, не була дотримана письмова форма. При укладенні договору від 19.09.2024 року, на ньому був вчинений простий електронний підпис ОСОБА_1 , із використанням ОТП-паролю та підтвердженням IVR дзвінком банку на фінансовий номер позивача, що відповідає умовам раніше укладеної сторонами угоди та вимогам статті 207 ЦК України, Закону України "Про платіжні послуги", Закону України "Про електронну комерцію". Апелянт вказує, що відповідно до укладеного договору від 19.09.2024 року, ОСОБА_1 була випущена платіжна картка "Універсальна" № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом в розмірі 19 000,00 грн. Як свідчить аналіз виписки по картці № НОМЕР_1 , дійсно, з неї 19.09.2024 року позивачем були здійснені перекази грошових коштів, які ним заперечуються. Також позивач заперечує здійснення переказів у вказану дату з картки для виплат № НОМЕР_8 на суму 1 500,00 грн. та 1 800,00 грн. За доводами апелянта, проведеною службовою перевіркою встановлено наступне. У ході перевірки встановлено, що клієнт банку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_9 , паспорт серійний номер НОМЕР_10 , виданий 27.01.2001 року Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівськійобласті, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фінансовий номер НОМЕР_17. Згідно з даними банківських комплексів за клієнтом банку ОСОБА_1 рахуються банківські рахунки - карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_8 та НОМЕР_11 . Як свідчить аналіз виписки карти № НОМЕР_1 , дійсно, з неї було проведено транзакції, що мало місце 19.09.2024 року, їх опис:

- 19/09/2024 20:46:30 19/09/2024 P32 S DB -1,708.00 UAH -1,658.25 -8.25 -1,708.00 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:46:53 19/09/2024 P32 S DB -1,915.03 UAH -1,859.25 -9.25 -3,623.03 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:48:32 19/09/2024 P32 S DB -1,966.79 UAH -1,909.50 -9.50 -5,589.82 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:49:22 19/09/2024 P32 S DB -1,811.51 UAH -1,758.75 -8.75 -7,401.33 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:51:18 19/09/2024 P32 S DB -1,449.21 UAH -1,407.00 -7.00 -8,850.54 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:52:02 19/09/2024 P32 S DB -2,070.30 UAH -2,010.00 -10.00 -10,920.84 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:52:44 19/09/2024 P32 S DB -2,018.54 UAH -1,959.75 -9.75 -12,939.38 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:53:15 19/09/2024 P32 S DB -2,122.06 UAH -2,060.25 -10.25 -15,061.44 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:54:09 19/09/2024 P32 S DB -2,173.82 UAH -2,110.50 -10.50 -17,235.26 I0110SW5 UKR P 32 На картку.

Аналізом виписки карти № НОМЕР_8 , належної клієнту банку ОСОБА_1 , встановлено, що з неї також цього ж дня також були проведені перекази грошових коштів, опис транзакцій:

- 19/09/2024 20:44:44 19/09/2024 P32 S DB -1,507.50 UAH -1,507.50 -7.50 3,074.58 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:45:10 19/09/2024 P32 S DB -1,809.00 UAH -1,809.00 -9.00 1,265.58 I0110SW5 UKR P 32 На картку.

Проведені транзакції вказують на те, що виконані вони через платіжний сервіс П-24 клієнта банку ОСОБА_1, телефон при цьому залишався у власника. Грошові кошти з карток НОМЕР_18 та НОМЕР_19, належних клієнту банку ОСОБА_1 , були переведені на рахунок НОМЕР_7 клієнта АТ "Банк Схід". Перевіркою встановлено, що вказаний рахунок належить клієнту вказаного банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці м. Чернігова, яка також являється клієнтом АТ КБ ПриватБанк.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що перевіркою архіву запису телефонних розмов на сервісі VoiceRecordSystem, дзвінків на гарячу лінію банку щодо факту шахрайства, що мало місце 19.09.2024 року від клієнта ОСОБА_1 , не виявлено. Встановлено, що 20.09.2024 року під час перебування у відділенні "Чернігівське №11" (CHCN), куди він звернувся з приводу того, що в нього перестав працювати П-24, від керівника відділення Лейчук І.Д. , ОСОБА_1 довідався про те, що з його карток напередодні були зняті грошові кошти. Як повідомив ОСОБА_1 співробітнику банку, 19.09.2024 року на його фінансовий номер був дзвінок з оператора Лайф з пропозицією провести оцінювання роботи оператора, для чого необхідно на клавіатурі його телефона натиснути цифру 1, якщо оператор працює добре, та цифру 2 - якщо погано, клієнт натиснув на 1. Ввечері цього ж дня він хотів зайти до власного П-24, але не зміг, тому наступного дня зранку відвідав відділення "Чернігівське №11", де і довідався про перекази коштів з його карток, після чого ним було подано письмову заяву до банку з цього приводу. Пізніше ОСОБА_1 це підтвердив у своєму зверненні на гарячу лінію банку, з приводу відсутності коштів на його валютній карті. Звернення мало місце 11.10.2024 об 21:07:55.

Співробітником банку було проведено блокування карткових рахунків позивача та П-24, здійснено їх перевипуск, порекомендовано звернутися до правоохоронних органів із заявою щодо шахрайських дій відносно нього, що мало місце 19.09.2024 року. Таким чином, встановлено, що переказ грошових коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBanking Приват24 (далі - Приват24). Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією клієнта ОСОБА_1 . При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону клієнта та іншої особистої інформації. Аналіз операцій з картами НОМЕР_18 та НОМЕР_19 клієнта банку ОСОБА_1 , виявлені при цьому авторизації в Приват24 свідчать про те, що у особи, яка здійснювала перекази коштів, був доступ до П-24 клієнта банку ОСОБА_1 , заходила вона туди за допомогою паролю та логіна входу, які відомі тільки їх власнику. Доводи апеляційної скарги стверджують, що таким чином, встановлено, що переказ грошових коштів клієнта банку ОСОБА_1 , що мало місце 19.09.2024 року, знаходиться у зоні відповідальності позивача. Всі IVR-дзвінки від 19.09.2024 року на фінансові номери позивача, були ним успішно схвалені натисканням "1", а отже, ОСОБА_1 своїми діями схвалив всі ініційовані операції як щодо підтвердження входу в Приват24 з нетипового пристрою, так і подальші перекази грошових коштів. Спірні перекази з картки позивача були проведені 19.09.2024 року в період часу з 20 год. 44 хв. по 20 год. 55 хв., натомість, до банку позивач звернувся письмово лише 24.10.2024 року, хоча мав зробити це негайно. За доводами апеляційної скарги, законодавцем закріплено підставу покладення відповідальності за доведення вини позивача на банк лише в разі вчинення транзакції без автентифікації платіжного інструменту і його держателя. Враховуючи те, що під час авторизації нетипового пристрою в Приват 24 та здійснення спірних транзакцій банком здійснено автентифікацію позивача, шляхом надсилання одноразових паролів на його фінансовий номер, покладення на банк відповідальності за спірні транзакції є безпідставним. Таким чином, позивач власними діями розкрив вразливу інформацію, в результаті чого доступ до платіжного інструменту могли отримати треті особи. Неправомірності дій чи бездіяльності банку, як сторони договору, на проведення спірних транзакцій на час розгляду даного позову не встановлено, адже платежі проводилися із автентифікацію платіжного засобу і його держателя. Отже, здійснене банком списання грошових коштів не може вважатись безпідставним і виключає відповідальність відповідача, згідно з умовами договору та вимогами законодавства. Доводи апеляційної скарги вказують, що із врахуванням вищезазначеного, саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних транзакцій, адже спірні платіжні операції були вчинені з ідентифікацією електронного платіжного засобу та користувача - ініціатора переказу ОСОБА_1 , а повідомлення до банку до проведення оспорюваних платіжних операцій про втрату доступу до фінансового номеру та/або електронного платіжного засобу, не надходило. Апелянт зауважує, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені, і даної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 10.04.2019 року у справі №144/287/17-ц, провадження №61-31835св18 та від 10.04.2019 року справі №524/3979/16-ц, провадження №61-20290св18, де стороною у справі є АТ КБ "ПриватБанк", стосовно застосування Умов та правил надання банківських послуг. Апелянт звертає увагу, що дане кримінальне провадження не є закінченим, не встановлено винних осіб, і не доведено відсутності вини позивача, а тим більше, наявності вини інших осіб у отриманні коштів позивача. Позивач, в свою чергу, має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених у кримінальному порядку, коли такі особи будуть встановлені. В доводах апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що в суді першої інстанції сторона відповідача заперечувала щодо відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу, у заявленому розмірі та заявляла клопотання про їх зменшення судом, а також просила суд врахувати, що позивач не надав доказів понесення ним таких витрат, що виключає можливість їх відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити в силі законне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2025 року, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення. Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн., на підтвердження чого надає копію додатку №2 від 28.03.2025 року до договору №17/01/24/КО про надання правової (професійної правничої) допомоги, а також заявляє, що інші докази на підтвердження розміру та реальності понесених судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані стороною позивача до апеляційного суду, згідно із вимогами ч.8 статті141 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" - адвокат Рожко С.М. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача ОСОБА_1 - адвокат Лозова Н.В., адвокат Хлопузян Р.Д. просили подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, а оскаржуване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2025 року - залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг в АТ Комерційний банк "ПриватБанк" з 2011 року.

До подій, що мали місце 19.09.2024 року, позивач мав в АТ КБ "ПриватБанк" платіжні картки/рахунки: НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) - пенсійна картка, та НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ).

У відзиві на позов представник відповідача зазначав, що 19.09.2024 року ОСОБА_1 , на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №240919B1DT930955SRUXMAIN, якою приєднався до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Система переказів PrivatMoney", "Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)", "Автоплатежі", "Сервіс BankID" Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", які розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка" (далі - Договір), прийняв всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язався їх належним чином виконувати. В цей же день ОСОБА_1 був підписаний паспорт споживчого кредитування. Відповідно до укладеного договору від 19.09.2024 року, ОСОБА_1 була випущена платіжна картка "Універсальна" № НОМЕР_1 , із встановленим кредитним лімітом в розмірі 19 000 грн. (а.с.18-34, том 1).

Позивач зазначає, що 19.09.2024 року не здійснював дії з перерахування коштів, не підписував з банком угоди про споживче кредитування, отже, такі дії вчинила невідома йому стороння особа, а тому його порушені права підлягають відновленню, шляхом стягнення з відповідача безпідставно перерахованих з його пенсійного рахунку коштів та їх списання, в рахунок погашення кредиту, якого він не отримував. Позивач просить захистити його порушене право, шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування боргу та зобов`язання списати нараховану заборгованість на підставі договору, якого він не укладав і не підписував, його волевиявлення на укладення такого договору не було.

Згідно з даними банківських комплексів, за клієнтом банку ОСОБА_1 , на час проведення службового розслідування, рахуються банківські рахунки - карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_8 та НОМЕР_11 .

Під час проведення АТ КБ "ПриватБанк" службової перевірки, за результатами якої складено висновок 526 - по нестандартним позиціям (а.с.154-156, том 2), встановлено, що з карти № НОМЕР_1 було проведено транзакції, що мало місце 19.09.2024 року, а саме:

- 19/09/2024 20:46:30 19/09/2024 P32 SDB -1,708.00 UAH -1,658.25 -8.25 -1,708.00 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:46:53 19/09/2024 P32 SDB -1,915.03 UAH -1,859.25 -9.25 -3,623.03 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:48:32 19/09/2024 P32 SDB -1,966.79 UAH -1,909.50 -9.50 -5,589.82 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:49:22 19/09/2024 P32 SDB -1,811.51 UAH -1,758.75 -8.75 -7,401.33 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:51:18 19/09/2024 P32 SDB -1,449.21 UAH -1,407.00 -7.00 -8,850.54 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:52:02 19/09/2024 P32 SDB -2,070.30 UAH -2,010.00 -10.00 -10,920.84 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:52:44 19/09/2024 P32 SDB -2,018.54 UAH -1,959.75 -9.75 -12,939.38 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:53:15 19/09/2024 P32 SDB -2,122.06 UAH -2,060.25 -10.25 -15,061.44 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:54:09 19/09/2024 P32 SDB -2,173.82 UAH -2,110.50 -10.50 -17,235.26 I0110SW5 UKRP 32 На картку.

Аналізом виписки карти № НОМЕР_8 , належної клієнту банку ОСОБА_1 , встановлено, що з неї також цього ж дня також були проведені перекази грошових коштів, опис транзакцій:

- 19/09/2024 20:44:44 19/09/2024 P32 SDB -1,507.50 UAH -1,507.50 -7.50 3,074.58 I0110SW5 UKRP 32 На картку;

- 19/09/2024 20:45:10 19/09/2024 P32 SDB -1,809.00 UAH -1,809.00 -9.00 1,265.58 I0110SW5 UKRP 32 На картку.

Проведені транзакції вказують на те, що виконані вони через платіжний сервіс П-24 клієнта банку ОСОБА_1, телефон при цьому, залишався у власника. Грошові кошти з карток НОМЕР_18 та НОМЕР_19, належних клієнту банку ОСОБА_1 , були переведені на рахунок НОМЕР_7 клієнта АТ "Банк Схід". Перевіркою встановлено, що вказаний рахунок належить клієнту банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці м. Чернігів, яка також являється клієнтом АТ КБ "ПриватБанк". Перевіркою входів у П-24 під обліковим записом клієнта ОСОБА_1 , у період переказу коштів встановлено, що такі входи відбувалися з пристроїв SMARTPHONE, браузер версія CHROME MOBILE, 122.0.0.0, ОS версія ANDROID.10, ір 46.133.158.63, fingerprint 5BE29D96CD6CF970590EB97B4EF10761-RBANSX4A8, провайдер VodafoneUkraine, дата входу 19.09.2024, час входу 20:06:25 та PHONE, модель девайсу M2101K9AG | XIAOMI, версія ANDROID.12, імеі НОМЕР_12 , ір 46.133.158.63, провайдер VodafoneUkraine, тоді як типовий пристрій клієнта PHONE, модель девайсу SM-A145F | SAMSUNG, версія ANDROID.14, імеі НОМЕР_13 , ір 91.217.66.214, провайдер NEOCOM, дата входу 19.09.2024, час входу 20:20:24. Входи відбувалися з використанням телефону НОМЕР_14 . Відповідач зазначає, що авторизація вказаних пристроїв проведена із коректним введенням логіну та паролю клієнта та підтвердженням таких входів через фінансовий телефон клієнта. При цьому, відбулася зміна паролю типового пристрою з підтвердженням пін-коду карти 995136, належної ОСОБА_1 , що підтверджується даними ЄКБ, також було змінено фінансовий телефон на НОМЕР_14 . Підтвердження зміни логіну з НОМЕР_15 на НОМЕР_16 .

Авторизація стороннього пристрою підтверджена дзвінком з банку та надсиланням на телефон відповідних СМС та повідомлень, інформація щодо авторизації надходила на номер НОМЕР_15 . Про нетиповий вхід клієнту було відправлено повідомлення на пошту: ІНФОРМАЦІЯ_3

При цьому, в ході службової перевірки було встановлено, що 19.09.2024 року відбулася зміна фінансового номеру позивача на інший номер, на який у подальшому банк направляв усю інформацію та з якого здійснювалося підписання договору, випущено картку № НОМЕР_1 з встановленням кредитного ліміту у 19 000 грн., підписання договору відбувалося за допомогою ОТП паролю, який направлявся на фінансовий номер позивача, відмінний від того, який зазначений у анкеті-опитувальнику від 03.08.2022 року, в якій сторони передбачили використання простого електронного підпису (а.с.133, том 1).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 24.02.2025 року, частково задовольняючи вимоги позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи дослідженими судом доказами підтверджено, що за відсутності належного контролю з безпеки платіжних операцій з боку працівників АТ КБ "ПриватБанк", 19.09.2024 року з пенсійного рахунку позивача несанкціоновано були списані грошові кошти в розмірі 3 316 грн. 50 коп. Окрім цього, саме у Чернігівському відділенні №11 АТ КБ "ПриватБанк", куди позивач звернувся 20.09.2024 року з питання неможливості входу у додаток Приват 24, з його фінансового номера, позивач дізнався про списання коштів з його пенсійного рахунку та про відкриття невстановленими особами кредитного рахунку від його імені та звернувся до правоохоронних органів. Враховуючи викладене, з метою захисту прав споживача банківських послуг, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги заявленого позову, в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 3 316 грн. 50 коп. коштів, які несанкціоновано були списані з його пенсійної картки, підлягає задоволенню. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 24.02.2025 року зазначено, що матеріалами справи підтверджується, що 19.09.2024 року позивач не підписував Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №2409198В1DT930955SRUXMAIN за допомогою ОТП паролю, не мав волевиявлення на укладення угоди та отримання кредиту, а тому такий договір не є укладеним, у зв`язку з чим, суд першої інстанції вважав, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача, є скасування заборгованості, яка рахується за ОСОБА_1 , на підставі неукладеного договору, і тому вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача, в частині нарахування йому, станом на 27.12.2024 року, основного боргу у сумі 17 235 грн. 26 коп. та відсотків у сумі 18,79 грн. по кредитній картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за угодою SAMDNWFC86 від 19.09.2024 року, задоволенню не підлягає, оскільки не призводить до ефективного відновлення порушених прав позивача. Дійшовши висновку про неукладеність договору 19.09.2024 року, за яким на ім`я позивача було випущено кредитну картку № НОМЕР_1 та надано кредитні кошти в сумі 19 000 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що кошти, списані банком з пенсійної картки позивача на погашення кредиту в розмірі 2 541 грн. 86 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд першої інстанції зазначив, що позивачем підтверджено понесення чудових витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., такі витрати були необхідними і їх розмір є розумним, тому суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 4 000 грн., з урахуванням часткового задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

В доводах апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку відносно того, що договір від 19.09.2024 року є непідписаним позивачем, а отже, не була дотримана письмова форма. При укладенні договору від 19.09.2024 року, на ньому був вчинений простий електронний підпис ОСОБА_1 , із використанням ОТП-паролю та підтвердженням IVR дзвінком банку на фінансовий номер позивача, що відповідає умовам раніше укладеної сторонами угоди та вимогам статті 207 ЦК України, Закону України "Про платіжні послуги", Закону України "Про електронну комерцію". Апелянт вказує, що відповідно до укладеного договору від 19.09.2024 року, ОСОБА_1 була випущена платіжна картка "Універсальна" № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом в розмірі 19 000,00 грн. Як свідчить аналіз виписки по картці № НОМЕР_1 , дійсно, з неї 19.09.2024 року позивачем були здійснені перекази грошових коштів, які ним заперечуються. Також позивач заперечує здійснення переказів у вказану дату з картки для виплат № НОМЕР_8 на суму 1 500,00 грн. та 1 800,00 грн. За доводами апелянта, проведеною службовою перевіркою встановлено наступне. У ході перевірки встановлено, що клієнт банку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_9 , паспорт серійний номер НОМЕР_10 , виданий 27.01.2001 року Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівськійобласті, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фінансовий номер НОМЕР_17. Згідно з даними банківських комплексів за клієнтом банку ОСОБА_1 рахуються банківські рахунки - карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_8 та НОМЕР_11 . Як свідчить аналіз виписки карти № НОМЕР_1 , дійсно, з неї було проведено транзакції, що мало місце 19.09.2024 року, їх опис:

- 19/09/2024 20:46:30 19/09/2024 P32 S DB -1,708.00 UAH -1,658.25 -8.25 -1,708.00 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:46:53 19/09/2024 P32 S DB -1,915.03 UAH -1,859.25 -9.25 -3,623.03 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:48:32 19/09/2024 P32 S DB -1,966.79 UAH -1,909.50 -9.50 -5,589.82 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:49:22 19/09/2024 P32 S DB -1,811.51 UAH -1,758.75 -8.75 -7,401.33 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:51:18 19/09/2024 P32 S DB -1,449.21 UAH -1,407.00 -7.00 -8,850.54 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:52:02 19/09/2024 P32 S DB -2,070.30 UAH -2,010.00 -10.00 -10,920.84 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:52:44 19/09/2024 P32 S DB -2,018.54 UAH -1,959.75 -9.75 -12,939.38 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:53:15 19/09/2024 P32 S DB -2,122.06 UAH -2,060.25 -10.25 -15,061.44 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:54:09 19/09/2024 P32 S DB -2,173.82 UAH -2,110.50 -10.50 -17,235.26 I0110SW5 UKR P 32 На картку.

Аналізом виписки карти № НОМЕР_8 , належної клієнту банку ОСОБА_1 , встановлено, що з неї також цього ж дня також були проведені перекази грошових коштів, опис транзакцій:

- 19/09/2024 20:44:44 19/09/2024 P32 S DB -1,507.50 UAH -1,507.50 -7.50 3,074.58 I0110SW5 UKR P 32 На картку;

- 19/09/2024 20:45:10 19/09/2024 P32 S DB -1,809.00 UAH -1,809.00 -9.00 1,265.58 I0110SW5 UKR P 32 На картку.

Проведені транзакції вказують на те, що виконані вони через платіжний сервіс П-24 клієнта банку ОСОБА_1, телефон при цьому залишався у власника. Грошові кошти з карток НОМЕР_18 та НОМЕР_19, належних клієнту банку ОСОБА_1 , були переведені на рахунок НОМЕР_7 клієнта АТ "Банк Схід". Перевіркою встановлено, що вказаний рахунок належить клієнту вказаного банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці м. Чернігова, яка також являється клієнтом АТ КБ ПриватБанк.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що перевіркою архіву запису телефонних розмов на сервісі VoiceRecordSystem, дзвінків на гарячу лінію банку щодо факту шахрайства, що мало місце 19.09.2024 року від клієнта ОСОБА_1 , не виявлено. Встановлено, що 20.09.2024 року під час перебування у відділенні "Чернігівське №11" (CHCN), куди він звернувся з приводу того, що в нього перестав працювати П-24, від керівника відділення Лейчук І.Д. , ОСОБА_1 довідався про те, що з його карток напередодні були зняті грошові кошти. Як повідомив ОСОБА_1 співробітнику банку, 19.09.2024 року на його фінансовий номер був дзвінок з оператора Лайф з пропозицією провести оцінювання роботи оператора, для чого необхідно на клавіатурі його телефона натиснути цифру 1, якщо оператор працює добре, та цифру 2 - якщо погано, клієнт натиснув на 1. Ввечері цього ж дня він хотів зайти до власного П-24, але не зміг, тому наступного дня зранку відвідав відділення "Чернігівське №11", де і довідався про перекази коштів з його карток, після чого ним було подано письмову заяву до банку з цього приводу. Пізніше ОСОБА_1 це підтвердив у своєму зверненні на гарячу лінію банку, з приводу відсутності коштів на його валютній карті. Звернення мало місце 11.10.2024 об 21:07:55.

Співробітником банку було проведено блокування карткових рахунків позивача та П-24, здійснено їх перевипуск, порекомендовано звернутися до правоохоронних органів із заявою щодо шахрайських дій відносно нього, що мало місце 19.09.2024 року. Таким чином, встановлено, що переказ грошових коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBanking Приват24 (далі - Приват24). Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією клієнта ОСОБА_1 . При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону клієнта та іншої особистої інформації. Аналіз операцій з картами НОМЕР_18 та НОМЕР_19 клієнта банку ОСОБА_1 , виявлені при цьому авторизації в Приват24 свідчать про те, що у особи, яка здійснювала перекази коштів, був доступ до П-24 клієнта банку ОСОБА_1 , заходила вона туди за допомогою паролю та логіна входу, які відомі тільки їх власнику. Доводи апеляційної скарги стверджують, що таким чином, встановлено, що переказ грошових коштів клієнта банку ОСОБА_1 , що мало місце 19.09.2024 року, знаходиться у зоні відповідальності позивача. Всі IVR-дзвінки від 19.09.2024 року на фінансові номери позивача, були ним успішно схвалені натисканням "1", а отже, ОСОБА_1 своїми діями схвалив всі ініційовані операції як щодо підтвердження входу в Приват24 з нетипового пристрою, так і подальші перекази грошових коштів. Спірні перекази з картки позивача були проведені 19.09.2024 року в період часу з 20 год. 44 хв. по 20 год. 55 хв., натомість, до банку позивач звернувся письмово лише 24.10.2024 року, хоча мав зробити це негайно. За доводами апеляційної скарги, законодавцем закріплено підставу покладення відповідальності за доведення вини позивача на банк лише в разі вчинення транзакції без автентифікації платіжного інструменту і його держателя. Враховуючи те, що під час авторизації нетипового пристрою в Приват 24 та здійснення спірних транзакцій банком здійснено автентифікацію позивача, шляхом надсилання одноразових паролів на його фінансовий номер, покладення на банк відповідальності за спірні транзакції є безпідставним. Таким чином, позивач власними діями розкрив вразливу інформацію, в результаті чого доступ до платіжного інструменту могли отримати треті особи. Неправомірності дій чи бездіяльності банку, як сторони договору, на проведення спірних транзакцій на час розгляду даного позову не встановлено, адже платежі проводилися із автентифікацію платіжного засобу і його держателя. Отже, здійснене банком списання грошових коштів не може вважатись безпідставним і виключає відповідальність відповідача, згідно з умовами договору та вимогами законодавства. Доводи апеляційної скарги вказують, що із врахуванням вищезазначеного, саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних транзакцій, адже спірні платіжні операції були вчинені з ідентифікацією електронного платіжного засобу та користувача - ініціатора переказу ОСОБА_1 , а повідомлення до банку до проведення оспорюваних платіжних операцій про втрату доступу до фінансового номеру та/або електронного платіжного засобу, не надходило.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України в цілому, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Приписами статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктами 1.4, 1.27 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (пункт 1.4 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (абзац 3 пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідно до пункту 14.2 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним, зокрема, у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої, дев`ятої розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено наступне:

"… Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_7 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_7 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції."

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц вказано, що:

"… Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано відповіді.

Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними."

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року у справі №751/5017/20, зазначено наступне:

"… При здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18.

Встановивши, що жодними доказами не підтверджується, що ОСОБА_1 у період спірного списання грошових коштів реєструвався у системі "Приват24" та використовував її з метою доступу до відкритих на його ім`я в АТ КБ "ПриватБанк" карткових рахунків, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції."

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, зроблено висновок, що "при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів."

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19 зазначено, що "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції."

Зазначене вище узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України 19.03.2025 року у справі №755/12569/22 (провадження № 61-6099св24).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, в ході проведеної банком службової перевірки було встановлено, що 19.09.2024 року відбулася зміна фінансового номеру позивача на інший номер, на який у подальшому банк направляв всю інформацію та з якого здійснювалося підписання договору, випущено картку № НОМЕР_1 з встановленням кредитного ліміту у 19 000 грн., підписання договору відбувалося за допомогою ОТП паролю, який направлявся на фінансовий номер позивача, відмінний від того, який зазначений у анкеті-опитувальнику від 03.08.2022 року, в якій сторони передбачили використання простого електронного підпису (а.с.133, том 1).

Вказане призвело до можливості укладення угоди від імені позивача сторонньою особою та використання як власних коштів позивача, так і кредитних коштів банку поза волею позивача.

Скрін копія про нетиповий вхід в акаунт позивача свідчить, що вхід відбувся 19.09.2024 о 20 год. 06 хв. у Широке, Україна, в той час як позивач, за його твердженням, знаходився у м. Чернігові, і зранку 20.09.2024 року прибув у Чернігівське відділення №11 АТ КБ "ПриватБанк" для з`ясування причини неможливості входу у Приват 24, де від оператора і дізнався про несанкціоноване списання коштів з його пенсійної картки та відкриття невстановленою особою кредитної картки на його ім`я, із використанням кредитних коштів (а.с.163, зворот, том 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку відносно того, що в ході розгляду даної справи, дослідженими судом доказами підтверджено, що за відсутності належного контролю з безпеки платіжних операцій з боку працівників АТ КБ "ПриватБанк", 19 вересня 2024 року з пенсійного рахунку позивача несанкціоновано були списані грошові кошти в розмірі 3 316 грн. 50 коп. Окрім цього, саме у Чернігівському відділенні №11 АТ КБ "ПриватБанк", куди позивач звернувся 20.09.2024 року з питання неможливості входу у додаток Приват 24 із його фінансового номера, позивач дізнався про списання коштів з його пенсійного рахунку та про відкриття невстановленими особами кредитного рахунку від його імені. Невідкладно з даного приводу позивач звернувся до правоохоронних органів.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому, необхідно виходити із відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

За обставин цієї справи є недоведеним, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку у відповідача було здійснено без використання платіжної карти, спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя; як тільки позивач дізнався про здійснення несанкціонованого списання коштів з його рахунку, в тому числі, у спосіб оформлення кредитного договору, що відбулося у відділенні банку, він невідкладно звернувся до органів поліції.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів, які несанкціоновано були списані з його пенсійної картки, та скасування заборгованості, яка рахується за позивачем на підставі неукладеного договору.

Доводи апеляційної скарги обґрунтованості даного висновку суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2025 року - відсутні, в тому числі, і в частині стягнення із відповідача на користь позивача 4 000 грн. витрат на правничу допомогу. Оскільки і у вказаній частині висновок рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2025 року узгоджується із нормами права, які регулюють дані правовідносини та матеріалами справи.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.65-75, том 2) позивач ОСОБА_1 зазначав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн., на підтвердження чого надає копію додатку №2 від 28.03.2025 року до договору №17/01/24/КО про надання правової (професійної правничої) допомоги, а також заявляє, що інші докази на підтвердження розміру та реальності понесених правничих витрат будуть надані ним до апеляційного суду, згідно із вимогами ч.8 статті 141 ЦПК України.

На підтвердження вказаної вимоги стороною позивача 19.05.2025 року було подано клопотання про розподіл понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000 грн., до якого додано: копію рахунку на оплату №118 від 22.04.2025 року та копію платіжної інструкції №@2PL518532 від 01.05.2025 року (а.с.77-79, том 2), а 29.09.2025 року - копію акту надання послуг №187 від 29.09.2025 року (а.с.106, том 2).

Стороною позивача також було надано докази направлення іншим учасникам справи копії відзиву та вказаних вище документів (а.с.76, 80, 106, зворот, том 2).

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі №758/5917/21, провадження №61-1515св24, з приводу питання розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору і стримування від подання безпідставних позовів.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Приймаючи до уваги наведене вище, приписи ч.4, ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, а також законодавчо встановлені критерії відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши надані стороною позивача ОСОБА_1 докази на підтвердження обсягу та вартості наданої адвокатом позивачу ОСОБА_1 професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а також виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а саме, визначення їх дійсності та необхідності, конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлений ОСОБА_1 до стягнення розмір відшкодування понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000 грн., відповідає засадам виваженості, обґрунтованості, розумності, співмірності та справедливості; узгоджується зі складністю справи, суттю спору, тривалістю затраченого адвокатом ОСОБА_1 часу; є пропорційним предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результату розгляду справи. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.02.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2025 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 136, 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2025 року, залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 30.03.2026 року.

Головуючий: Судді: