КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/154/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

- представника позивача ОСОБА_1 - Щерблюка Олександра Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

ОСОБА_2 ,

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить суд:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 130000,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування за завдану матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 158395,99 грн.;

- стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно до заявлених позовних вимог.

Позовна заява подана від імені позивача представником адвокатом Щерблюком Олександром Миколайовичем.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 24.12.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мікроавтобуса «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Як зазначає представник, ОСОБА_2 допустив виїзд на смугу зустрічного руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів та заподіяння матеріальної шкоди належному позивачу майну. Вина водія ОСОБА_2 у даній дорожньо-транспортній пригоді, за пояснення представника позивача, підтверджується матеріалами кримінального провадження, внесених до ЄРДР за №0000931 від 24.12.2021 року, у тому числі висновками відповідних експертиз, проведених під час досудового розслідування, в яких зазначено, що саме порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Сторона позивача у позові також зазначає, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності за яким становить 130000,00 грн. У встановленому законом порядку було повідомлено страховика про настання страхового випадку та подано заяву про виплату страхового відшкодування, однак у здійсненні виплати йому було відмовлено.

Відповідно до доводів позовної заяви, за результатами транспортно-товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача, становить 288 395,99 грн, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути зі страховика страхове відшкодування в межах встановленого ліміту, а різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою - з ОСОБА_2 .

Також позивач зазначає, що на момент звернення до суду відповідачами не вчинено дій, спрямованих на добровільне відшкодування завданої шкоди, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.08.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху.

13.08.2024 року представником позивача на виконання вказаної ухвали суду, надано до суду заяву про усунення недоліків.

Оглянувши матеріали справи, суддею встановлено, що позивачем усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали судді від 08.08.2024 року, позовна заява відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.08.2024 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

04.10.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшов відзив на позов від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», в якому представник відповідача просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині заявлених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовити, з посиланням на відсутність належних доказів встановлення вини ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортній пригоді, а відтак відсутності факту настання страхового випадку. Також сторона відповідача вказує на пропуск позивачем річного строку на звернення з відповідною заявою та не врахуванням розміру франшизи встановленим за укладеним договором.

12.12.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла відповідь на відзив від представника позивача Самотея Є.С., в якій представник просить суд позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, з посиланням на безпідставність тверджень сторони відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна».

29.09.2025 року судом було ухвалено закрити стадію підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

13.11.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду касаційної інстанції по справі №947/9934/25.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, 13.11.2025 року судом постановлено ухвалу, якою зупинено провадження по цивільній справі №947/24033/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до набрання законної сили судовим рішенням суду та завершення розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги на рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року по адміністративній справі №947/9934/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В подальшому, перевіряючи підстави для зупинення провадження у справі, судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного адміністративного суду від 26.11.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Щерблюка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року по адміністративній справі №947/9934/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Отже, судом встановлено, що за наслідком розгляду справи №947/9934/25 наявне судове рішення, яке набрало законної сили.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.01.2026 року поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 19 лютого 2026 року о 14 годині 00 хвилин.

У судове засідання призначене на 18.03.2026 року з`явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, у відповідності до приписів ч.8 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» у поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог до страхової компанії, а також зазначив про розгляд справи за його відсутності у разі неявки до судового засідання.

Відповідач ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Підстав для відкладення судового засідання судом у відповідності до положень статті 223 ЦПК України не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 18.03.2026 року за наявною явкою представника позивача та відсутності відповідачів по справі.

За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 31.03.2026 року об 16 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.

Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.12.2021 року о 20:30 год., на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв (через Кривий Ріг)» у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 , 1994 року народження, який керував автомобілем марки «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перевозив малолітніх дітей, та мікроавтобусом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , 1996 року народження, який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть на місці пригоди, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На місці дорожньо-транспортної пригоди було складено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000931 від 24.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

У відповідності до наданого висновку експерта №СЕ-19/104-22/5745-ІТ від 22.02.2022, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за наслідком проведення експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000931 від 24.12.2021 року, встановлено, що дії водія автомобіля «AUDI A6» ОСОБА_2 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху , що з технічної точки зору перебуває у причинному зв?язку з настанням події даної ДТП. При заданих вихідних даних водій автомобіля «MERCEDES SPRINTER» ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки «AUDI A6», шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із автомобілем марки «MERCEDES SPRINTER» до місця зіткнення. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «MERCEDES SPRINTER» ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам п.п.12.2. та 12.3 Правил Дорожнього Руху.

Як вбачається з наданої до суду копії постанови про зупинення досудового розслідування від 07.11.2022 року, винесеної прокурором у кримінальному провадженні прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Кушніром М., у ході досудового розслідування 28.09.2022 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, у дорожньо-транспортній пригоді яка мала місце 24.12.2021 року.

Вказаною постановою, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні №0000931 від 24.12.2021 року відносно ОСОБА_2 підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, у зв`язку з наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють його подальше проведення в умовах воєнного стану, зокрема проживанням ОСОБА_2 на території Республіки Білорусь, тобто за межами території України.

Судом встановлено, що пошкоджений у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель «SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на час події яка мала місце 24.12.2021 року, належав на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 04.07.2020 року.

У відповідності до висновку №112-23 експертного авто-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 21.06.2023 року судовим експертом Крутих Є.О., визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобілю, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2021 року, у розмірі 288395,99 грн. У відповідності до вказаного висновку вбачається, що вартість матеріального збитку експертом визначено, як суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ та величини ВТВ. Також, у відповідності до мотивувальної частини висновку експерта, експерт дійшов до висновків про те, що ринкова вартість транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 24.12.2022 року, визначається рівною 581556,90 грн., а вартість відновлювального ремонту даного автомобіля визначено в сумі 500673,40 грн.

Висновок містить підтвердження експерта про обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта за ст. 384 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу марки «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2022 року, була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №206580352 у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», з лімітом відповідальності 130000,00 грн, розмір франшизи визначено в сумі 2600,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 , як власник пошкодженого, у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24.12.2022 року, транспортного засобу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», номерний знак НОМЕР_2 , здійснив звернення до страховика ОСОБА_2 , а саме до - ПрАТ «СК «Євроінс Україна», з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, разом з заявою і додатками, шляхом її скерування 20.12.2022 року засобами кур`єрського зв`язку, що підтверджується повідомленням кур`єрської служби доставки №3038, у відповідності до якого ПрАТ «СК «Євроінс Україна» отримано повідомлення 27.01.2023 року.

Також судом встановлено, що з метою доведення вини відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2021 року, з метою підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_2 та завданням позивачеві майнової шкоди (збитків), як власнику пошкодженого у цій пригоді транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 звертався до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, у відповідності до якого ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо водія транспортного засобу марки «АUDI А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , відносно ДТП, що мало місце 24.12.2021 року о 20:30 год. на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв (Через Кривий Ріг)» у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області та зобов`язання Національної поліції України Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Департамент патрульної поліції вчинити дії у відповідності до пунктів б та 7 розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно водія ОСОБА_2 відносно ДТП, що мало місце 24.12.2021 року о 20:30 год. на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв (Через Кривий Ріг)» у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області. Вказаний позов перебував на розгляді в межах розгляду адміністративної справи №947/9934/25.

За наслідком розгляду вказаної адміністративної справи, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року у справі №947/9934/25 у задоволенні зазначеного адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного адміністративного суду від 26.11.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Щерблюка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року по адміністративній справі №947/9934/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року у справі №947/9934/25, яке залишено без змін та яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнати протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, набрало законної сили.

Зі змісту рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, вбачається, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із відсутності підстав для зобов`язання уповноважених органів скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки на момент звернення позивача до суду із даним позовом сплили терміни можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності визначені ст.38 КУпАП, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача розпочати провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП шляхом складення протоколу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за обставинами які відбулись 24.12.2021 року. При цьому суд також зазначив, що лише відсутність факту притягнення особи до адміністративної відповідальності не є порушенням права особи на відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди , так як факт притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично є лише одним з доказів, які розглядаються при вирішення спору щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Як вказує позивач, відсутність відшкодування з боку ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», як страховика ОСОБА_2 в сумі страхового відшкодування в межах ліміту, та з боку ОСОБА_2 в сумі різниці між розміром ліміту страхового відшкодування та завданим матеріальним збитком, зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Тобто, нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.

Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.

Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством; (стаття 1 Закону України «Про страхування» (Закон №1909-IX).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Суд зазначає, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 24.12.2021 року, за наслідком якої виникли спірні правовідносини, діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV (який втратив чинність 01.01.2025 року).

Також суд зазначає, що правовідносини між ОСОБА_2 , як іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.0221 року, та відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Страховиком, виникли на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206580352 від 31.10.2021 року, саме за умовами якого і на підставі укладення якого позивач звертається до суду з цим позовом.

Пунктом 6 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 21.05.2024 року № 3720-IX передбачено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.

Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

Отже, приймаючи, що договір страхування на умовах якого позивач звертається до суду з цим позовом, був укладений в період дії Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV, в період якого також виникли спірні правовідносини, то саме положення даного Закону підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Таке правозастосування суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17, які суд в силу ч. 4ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Таке правозастосування суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17, які суд в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 34.1 Закону №1961-IV, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 34.2 Закону №1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Статтею 35 Закону №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Для настання деліктної відповідальності за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В порядку визначеному ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Приймаючи вищевикладене в цілому, знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2021 року о 20:30 год., на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв (через Кривий Ріг)» у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 , 1994 року народження, який керував автомобілем марки «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мікроавтобусом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , 1996 року народження, який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть на місці пригоди, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000931 від 24.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, в межах якого на стадії досудового розслідування 28.09.2022 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, у дорожньо-транспортній пригоді яка мала місце 24.12.2021 року.

Доказів на підтвердження складання та порушення відносно водія іншого транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», модель «SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_3 , матеріалів справи про притягнення останнього до відповідальності за наслідком вчинення порушень Правил Дорожнього Руху у даній дорожньо-транспортній пригоді до суду не надано.

Судом встановлено, що пошкоджений у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель «SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на час події яка мала місце 24.12.2021 року, належав на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Судом досліджено надані матеріали кримінального провадження №0000931, а саме протокол огляд місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.12.2021, фототаблицю до протоколу огляду місця події, протокол допиту свідка ОСОБА_3 від 25.12.2021, протокол допиту світка ОСОБА_2 від 16.02.2022, протокол допиту світка ОСОБА_6 від 16.02.2022, протокол огляду предметів та документів від 23.02.2022, фототаблиці до протоколу огляду предметів та документів від 23.02.2022, висновок судово-медичної експертизи №2687 від 12.01.2022, висновок судово-медичної експертизи №2680 від 18.01.2022, висновок автотехнічної експертизи автомобіля «AUDI A6» р/н НОМЕР_1 - №СЕ-19/104-22/2223-ІТ від 16.02.2022, висновок автотехнічної експертизи мікроавтобуса «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» р/н НОМЕР_2 експерта №СЕ-19/104-22/2252-ІТ від 17.02.2022, висновок автотехнічної експертизи обставин ДТП №СЕ-19/104-22/5745-ІТ від 22.02.2022, повідомлення про підозру від 22.09.2022.

Як вже судом встановлено, у відповідності до висновку експертизи №СЕ-19/104-22/5745-ІТ від 22.02.2022 року, судовим експертом встановлено, що дії водія автомобіля «AUDI A6» ОСОБА_2 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху , що з технічної точки зору перебуває у причинному зв?язку з настанням події даної ДТП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів без заперечення вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_2 та завдання шкоди пошкодженням мікроавтобуса «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» р/н НОМЕР_2 , у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Крім того, судом враховується, що позивач ОСОБА_1 здійснював дії зі звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності, яка полягала у не складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно водія ОСОБА_2 ..

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року у справі №947/9934/25 у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника позивача, у зв`язку з чим зазначені судові рішення набрали законної сили.

Зі змісту рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.06.2025 року, вбачається, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із відсутності підстав для зобов`язання уповноважених органів скласти протокол про адміністративне правопорушення, при цьому зазначив, що факт притягнення особи до адміністративної відповідальності не є єдиною та обов`язковою умовою для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та вини особи.

За таких обставин, відсутність складеного протоколу про адміністративне правопорушення та відповідного рішення у справі про адміністративне правопорушення не спростовує встановлених судом обставин щодо дій водія ОСОБА_2 та не виключає можливості надання оцінки його діям у межах даної цивільної справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Крім того, суд зазначає, що законом не покладається на позивача обов`язок доведення вини відповідача у заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди та її розмір. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки, є вичерпним - якщо шкоду завдано внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Матеріали справи не містять належних доказів наявності непереборної сили або умислу у діях позивача, а відповідач про це не стверджує.

Встановлення вини відповідача у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03 грудня 2014 року, розглянувши цивільну справу №6-183цс14, зробив правовий висновок, за яким законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Також, судом враховується, що використання рішень судів інших юрисдикцій як доказів чи преюдиційних фактів у кримінальному провадженні є неприпустимим, оскільки це суперечить вимогам статті 90 КПК України та усталеній правовій позиції Верховного Суду.

Відповідно до приписів статті 90 Кримінального процесуального кодексу України, рішення національного суду має преюдиціальне значення лише у випадку, якщо воно набрало законної сили та ним установлено порушення прав людини й основоположних свобод, гарантованих Конституцією України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Таким чином, преюдиціальне значення судових рішень у кримінальному судочинстві є обмеженим виключно зазначеними випадками.

Таким чином, суд зазначає, що заявлена позивачем, як потерпілою особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24.12.2021 року, матеріальна шкода в межах цивільного провадження не має визначального значення для розгляду кримінальної справи, оскільки питання щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та її настанням, а також встановлення вини особи підлягають самостійному з`ясуванню судом у межах відповідного кримінального провадження, на підставі безпосереднього дослідження доказів у судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_2 та завданням майнової шкоди (збитків) позивачу, як власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2021 року. Доказів того, що шкоди завдано позивачу внаслідок дій інших осіб матеріали справи не містять. При цьому, предметом доказування у цій справі є саме наявність підстав для цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди, що не ототожнюється з питанням притягнення вказаної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Як вже зазначалось, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №206580352 у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з лімітом відповідальності 130 000 грн, розмір франшизи становить 2 600,00 грн.

Виходячи зі встановлених обставин справи вбачається, що позивач звернувся до страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у тому числі з заявою, а саме 20.12.2022 року, тобто в межах однорічного строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується накладною кур`єрської служби доставки.

Відповідні обставини справи є не спростованими належними доказами.

Отже, позивач звернувся до страховика з дотриманням встановленого законом строку, у зв`язку з чим у позивача виникло право на отримання страхового відшкодування, а у страховика - обов`язок здійснити відповідну виплату у межах ліміту відповідальності.

Відповідно до висновку №112-23 експертного авто-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складений 21.06.2023 року судовим експертом Крутих Є.О., визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобілю, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2021 року, у розмірі 288395,99 грн.

Судом враховується, що вказаний звіт виконано за наслідком звернення позивача.

Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, тут і далі - чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Доказів на підтвердження того, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в порядку передбаченому статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV здійснювалось направлення свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, матеріали справи не містять.

Пунктом 9.1 статті 9 Закону від 01.07.2004 року № 1961-IV визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 12.1 статті 12 зазначеного Закону врегульовано, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У відповідності до вказаного висновку вбачається, що вартість матеріального збитку у розмірі 288395,99 грн. експертом визначено, як суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ та величини ВТВ. Також, у відповідності до мотивувальної частини висновку експерта, експерт дійшов до висновків про те, що ринкова вартість транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 24.12.2022 року, визначається рівною 581556,90 грн., а вартість відновлювального ремонту даного автомобіля визначено в сумі 500673,40 грн.

Також суд приймає до уваги, що наданий вказаний висновок складений судовим експертом Крутих Є.О., який попереджений про кримінальну відповідальність.

Будь яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження іншого розміру завданого власнику автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 24.12.2022 року, матеріального збитку ніж той, що визначений у висновку та заявлений позивачем до стягнення, до суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що загальний розмір матеріального збитку завданого позивачу, як власнику автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 24.12.2022 року, становить в сумі 288?395,99 грн.

Таким чином, з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», як страховика за полісом №206580352, на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі, виходячи з вартості встановленого матеріального збитку, в межах встановленого ліміту страхової суми (130?000 грн.) та виключенням суми франшизи (2?600,00 грн.), що становить 127400,00 грн., а відтак в цій частині вимоги позивача є частково обґрунтованими. Інша частина невідшкодованого розміру матеріального збитку завданого позивачеві, між розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням, однак в межах заявлених позовних вимог, підлягає стягненню з водія ОСОБА_2 як особи, що завдала шкоду, а саме в сумі 158395,99 грн., який не враховує суму франшизи, приймаючи не заявлення позивачем відповідних вимог.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 21.09.2022 по справі №908/976/19, спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Ухвалюючи рішення суду у даній справі, судом враховується, що у відповідності до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи викладене, досліджуючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи визнання відповідачем позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є підтвердженими належними доказами, частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з установлених обставин та меж цивільно-правової відповідальності відповідача.

Під час ухвалення рішення суд, у відповідності до приписів статті 264 ЦПК України у тому числі вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 1, 2,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви за заявленими вимогами на підставі положень п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та пропорційно до задоволеної частини вимог до кожного з відповідачів, стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» підлягає в дохід держави судовий збір в сумі 1274 гривень 00 копійок, що дорівнює 1% відсотку від задоволених судом вимог майнового характеру, та з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1583 гривні 96 копійок, що дорівнює 1% відсотку від задоволених судом вимог майнового характеру.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 178, 211, 223, 244, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , страхове відшкодування за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 грудня 2021 року, у загальному розмірі 127 400 (сто двадцять сім тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , відшкодування матеріальної шкоди, завданої за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 грудня 2021 року, у загальному розмірі 158 395 (сто п`ятдесят вісім тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в іншій частині вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , на користь держави судовий збір в сумі 1274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1583 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят три) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені удень його(її)проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31.03.2026 року.

Головуючий Л. В. Калініченко