КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5409/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року (суддя Будзан Л.Д.) про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

у серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 21 квітня 2006 року між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. Однак, останнім часом стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки; кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами; фактично сім`я припинила своє існування понад десять років.

Позивач посилався на те, що відповідачка мешкає окремо, категорично відмовляється спілкуватись, вони сімейного життя не ведуть взагалі, шлюбних стосунків не підтримують, а отже збереження шлюбу неможливе.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києві від 8 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

21 листопада 2025 року відповідачка подала до суду заяву про надання строку на примирення тривалістю у шість місяців та зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що вперше вони перебували у шлюбі з 1984 по 1995 роки, у них є повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний момент перебуває на військовій службі. У 2006 році вони повторно зареєстрували шлюб.

Відповідачка посилалася на те, що їх сім`я існує понад 40 років, позивач проживає з сином та невісткою, яка впливає на рішення чоловіка, які не завжди відповідають його реальній волі, так як він є особою з інвалідністю 2 групи.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково, сторонам надано строк на примирення терміном у три місяці, провадження по справі зупинено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про надання подружжю строку на примирення.

Відповідачка зазначає, що вона не згода з ухвалою суду в частині строку, який було

надано судом на примирення, а так як в ухвалі зазначено, що вона може бути оскаржена, вона бажає скористатися правом на апеляційне оскарження ухвали суду.

Відповідачка вважає, що оскільки їх сім`я існує понад 40 років, вони мають повнолітнього сина, який зараз перебуває на військовій службі, а невістка, яка проживає разом з позивачем, впливає на його рішення, користуючись його станом здоров`я, повністю позбавила її можливості спілкуватися з ним, однак, вони продовжують довіряти один одному, тому збереження їх сім`ї є можливим.

Відповідачка зазначає, що більш тривалий строк на примирення потрібен для того, щоб вона змогла знайти спосіб спілкування з чоловіком попри те, що невістка всіляко цьому заважає, переслідуючи власну, незрозумілу їй мету.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Момот-Півненко О.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга ґрунтується виключно на припущеннях та не відповідає дійсним фактам, позивач та відповідачка тривалий час не мешкають разом, не ведуть сумісний побут, позивач є інвалідом 2 групи і наразі потребує догляду вдома, його самопочуття є незадовільним, але його дружина ніяким чином не приймає участі щодо здійснення за ним догляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду щодо зупинення провадження у справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Надаючи сторонам строк для примирення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка виявила бажання зберегти сім`ю.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, згідно яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду.

Частиною 7 статті 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

При цьому, строк для примирення суд визначає на власний розсуд, в залежності від обставин справи.

Аналіз положень Сімейного Кодексу України та положень ЦПК України свідчить, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, тому суд визначає строк для примирення сторін, виходячи з фактичних обставин справи.

Частина 1 статті 353 ЦПК України визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в апеляційному порядку і який не передбачає можливості оскаржити ухвалу суду щодо надання сторонам строку на примирення у справі про розірвання шлюбу.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачка фактично оскаржує ухвалу суду від 21 листопада 2025 року в частині визначення судом строку на примирення, посилаючись на те, що право на оскарження ухвали суду зазначено у резолютивній частині ухвали.

Дійсно у резолютивній частині ухвали від 21 листопада 2025 року зазначено, що вона може бути оскаржена в апеляційному порядку, при цьому, суд не конкретизував, що таке оскарження можливе виключно в частині зупинення провадження у справі, що передбачено п. 14 статті 353 ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів незаконності ухвали суду в частині зупинення провадження у справі, а ухвала в частині визначення строку, наданого судом на примирення сторін, оскарженню окремо від рішення суду в апеляційному порядку не підлягає, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали, тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук