УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 760/9716/23

провадження № 14-131цс25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Воробйової І. А.,

суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року у складі судді Кушнір С. І. та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року у складі колегії суддів Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., Мельника Я. С.,

УСТАНОВИЛА:

1. У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» (далі - АТ «Аграрний фонд») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

2. Позовну заяву мотивував тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі № 752/5589/20 змінено наказ АТ «Аграрний фонд» від 21 листопада 2019 року № 515-к про його звільнення з посади голови правління ПАТ «Аграрний Фонд», встановлено дату звільнення 12 березня 2020 року, а підстава звільнення - за пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) «припинення повноважень посадових осіб»; стягнено з АТ «Аграрний фонд» на його користь суму вихідної допомоги при звільненні в розмірі 2 704 356,00 грн. 23 січня 2023 року Північний апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги АТ «Аграрний фонд» на зазначені рішення відмовив.

3. 13 лютого 2023 року АТ «Аграрний фонд» виконало основне та додаткове рішення суду та перерахувало на його користь кошти в розмірі 2 235 503,79 грн; також внесло зміни до трудової книжки відповідно до резолютивної частини рішення суду.

4. Разом із тим АТ «Аграрний фонд» не виконало вимог статті 117 КЗпП України та не виплатило йому відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

5. Вважав, що оскільки вихідна допомога мала бути йому виплачена АТ «Аграрний фонд» при звільненні та не була виплачена з вини роботодавця, відповідач повинен сплатити йому відшкодування, передбачене частиною першою статті 117 КЗпП України.

6. Його середня заробітна плата згідно з рішенням у справі № 752/5589/20 становить 450 726,00 грн (21,5 днів х 20 964 грн/день). Час затримки розрахунку при звільненні починається з моменту отримання позову АТ «Аграрний фонд» (березень 2020 року) та обмежується шістьма місяцями згідно із частиною першою статті 117 КЗпП України.

7. На його думку, відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, що має бути виплачене АТ «Аграрний фонд», становить: 450 726,00 грн х 6 = 2 704 356,00 грн.

8. Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «Аграрний фонд» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 704 356,00 грн.

9. Рішенням від 10 листопада 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

10. Стягнув з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 2 620 500,00 грн з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У решті позову відмовив.

11. Постановою від 30 травня 2024 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу АТ «Аграрний фонд» залишив без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року - без змін.

12. Судові рішення мотивовані тим, що оскільки судовими рішеннями у справі № 752/5589/20 встановлено незаконність невиплати позивачу як працівнику при звільненні вихідної допомоги, стягнутої у зв`язку із цим у судовому порядку, законною та обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки ця вимога відповідає статті 117 КЗпП України та підтверджується обставинами справи.

13. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив з розміру середньоденної заробітної плати позивача, визначеного судами при розгляді справи № 752/5589/20, який дорівнює 20 964,00 грн, та, помноживши цей розмір на 125 робочих днів (які є робочими днями за період часу з 12 березня 2020 року по 11 вересня 2020 року - за 6 місяців), отримав суму 2 620 500,00 грн (20 964,00 грн х 125).

14. У червні 2024 року АТ «Аграрний фонд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

15. Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач провів повний розрахунок безспірних сум. Якщо б позивач заявив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за затримку розрахунку при звільненні вихідної допомоги з моменту отримання позову (березень 2020 року), суд при винесенні рішення у справі № 752/5589/20 міг би їх розглянути. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строки, визначені частиною першою статті 233 КЗпП України, позивачем не пропущені.

16. Спір у справі № 752/5589/20 виник у зв`язку з формулюванням причин звільнення, про що свідчить основна вимога позову від 16 березня 2020 року щодо скасування наказу про звільнення та зміни підстави звільнення з пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України на пункт 5 частини першої статті 41 цього Кодексу. Тобто лише після зміни підстав звільнення позивача у відповідача виник обов`язок сплати вихідної допомоги, розмір якої встановив суд.

17. Суди порушили частину п`яту і шосту статті 279 та пункт 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача суми відшкодування за затримку розрахунку при звільненні у 2 704 356 грн, що в десять разів перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак суд першої інстанції ухвалою від 10 листопада 2023 року в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовив, мотивуючи її лише тим, що «вимоги виникають з трудових відносин, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін», не спростувавши жодного доводу позивача. Суд апеляційної інстанції указані обставини залишив поза увагою, не надав їм оцінки.

18. Суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року. Суд апеляційної інстанції проігнорував указані обставини.

19. Відповідач разом з відзивом на позовну заяву подав до Солом`янського районного суду м. Києва клопотання від 30 травня 2023 року про залучення ОСОБА_2 третьою особою. Однак суд першої інстанції не розглянув зазначене клопотання. Суд апеляційної інстанції, незважаючи на зазначення указаних обставин в апеляційній скарзі, їх проігнорував.

20. У липні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

21. 26 червня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду своєю ухвалою відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її із Солом`янського районного суду міста Києва; зупинив виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

22. У липні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

23. 14 жовтня 2024 року ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 760/9716/23 призначив до судового розгляду, а ухвалою від 29 жовтня 2025 року передав її на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 403 ЦПК України для відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 16 березня 2023 року у cправі № 910/6133/22, від 25 липня 2024 року у cправі № 910/8787/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 910/1786/24 щодо господарської юрисдикції трудових справ за пов`язаними (похідними) вимогами фізичних осіб, зокрема, про стягнення середнього заробітку, звільнених з посади у зв`язку з припиненням повноважень позивача як посадової особи господарського товариства (на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України), за відсутності спору щодо такого звільнення або якщо цей спір раніше був вирішений у порядку господарського судочинства.

24. Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила таке.

25. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

26. Тобто в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які є порушеними, оспореними чи невизнаними.

27. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) містить висновок, що справа про застосування відповідно до статті 625 ЦК України заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства. У наведеній справі фізична особа зверталася до військової частини з позовом про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми й на момент звернення до суду між сторонами вже був вирішений адміністративний спір щодо стягнення з військової частини суми одноразової грошової допомоги.

28. Отже, вимоги про відшкодування шкоди, про застосування заходів відповідальності за порушення зобов`язання, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, заявлені як похідні при вирішенні адміністративного або господарського спору, розглядаються відповідним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий або господарський спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного судочинства, якщо їх вирішення законом не віднесено до інших видів судочинства.

29. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

30. Колегія суддів зазначила, що у справі, яка передана на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, позивач у травні 2023 року звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 704 356,00 грн.

31. Позов мотивував тим, що рішенням від 18 серпня 2022 року Господарський суд міста Києва у справі № 752/5589/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року, вирішив господарський спір та змінив наказ АТ «Аграрний фонд» від 21 листопада 2019 року № 515-к про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління АТ «Аграрний фонд», встановивши дату звільнення - 12 березня 2020 року, а формулювання звільнення - за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України «припинення повноважень посадових осіб», стягнув з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги при звільненні в розмірі 2 704 356,00 грн.

32. Оскільки вирішення вказаних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не віднесено до інших видів судочинства й на момент звернення до суду між сторонами вже вирішений господарський спір щодо звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління АТ «Аграрний фонд» за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб), то на думку, Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, такі вимоги мають вирішуватися судами в порядку цивільного судочинства.

33. Зокрема, схожий спір в порядку цивільного судочинства розглянула Велика Палата Верховного Суду постановою від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25), який стосувався реалізації керівником, звільненим з посади на підставі рішення наглядової ради відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, права на отримання виплат у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

34. Разом з тим колегія суддів зазначила, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 березня 2023 року у справі № 910/6133/22 за позовом про стягнення 2 552 305,94 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пред`явленого після вирішення спору про звільнення позивача з посади у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, касаційний суд вважав, що вимоги про стягнення середнього заробітку у зв`язку з незаконним звільненням працівника є похідними від спору про визнання недійсним рішення органу управління товариства. Подібні спори мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.

35. Схожий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 липня 2024 року у справі № 910/8787/23 про визнання трудових відносин між позивачем та відповідачем припиненими з 02 травня 2023 року у зв`язку зі звільненням позивачки на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України з посади директора товариства та стягнення на користь позивачки вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку та заробітної плати, в якій зазначено, що:

«у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили обставини перебування позивачки на посаді директора Товариства, а також прийняття єдиним учасником товариства рішення про припинення повноважень директора. Однак, суди попередніх інстанцій не врахували, що позивачка оскаржила законність припинення її повноважень з 01.05.2023, оскільки за її доводами припинення нею виконання повноважень директора товариства відбулося 02.05.2023. А також, оскаржує законність дій відповідача щодо подальшого виконання ним обов`язку, пов`язаного з розірвання з нею трудового договору саме з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України), та, зокрема, пов`язаного з цим обов`язку відповідача, здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що цей спір потрібно розглядати за правилами господарського судочинства, а тому висновки судів попередніх інстанцій про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є помилковими».

36. Аналогічно постановою від 27 листопада 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 910/1786/24 за позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, спір щодо визнання недійсним рішення загальних зборів товариства про звільнення позивача з посади директора на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України вже раніше судами був вирішений. Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вирішує трудові справи за пов`язаними (похідними) вимогами фізичних осіб, за відсутності спору про припинення повноважень позивача як посадової особи господарського товариства (на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України) або коли такий спір раніше був вирішений у порядку господарського судочинства.

37. Тому для забезпечення єдності такої практики Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду щодо господарської юрисдикції трудових спорів за пов`язаними (похідними) вимогами фізичних осіб, зокрема про стягнення середнього заробітку, звільненими з посади у зв`язку з припиненням повноважень позивача як посадової особи господарського товариства (на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України), за відсутності спору щодо такого звільнення або коли цей спір раніше був вирішений у порядку господарського судочинства, які викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 березня 2023 року у cправі № 910/6133/22, від 25 липня 2024 року у cправі № 910/8787/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 910/1786/24.

38. Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав для прийняття цієї справи до свого розгляду з таких мотивів.

39. Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

40. Обґрунтовуючи передбачену частиною третьою статті 403 ЦПК Українипідставу передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказує на необхідність відступлення від висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо юрисдикційності трудових спорів за пов`язаними (похідними) вимогами фізичних осіб, зокрема про стягнення середнього заробітку, звільненими з посади у зв`язку з припиненням повноважень позивача як посадової особи господарського товариства (на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України), за відсутності спору щодо такого звільнення або коли цей спір раніше був вирішений у порядку господарського судочинства.

41. Відтак колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в ухвалі про передачу цієї справи фактично ставить на вирішення Великої Палати Верховного Суду питання, яке стосується визначення предметної юрисдикції спорів за пов`язаними (похідними) вимогами фізичних осіб, зокрема про стягнення середнього заробітку, звільненими з посади у зв`язку з припиненням повноважень позивача як посадової особи господарського товариства (на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України), за відсутності спору щодо такого звільнення або коли цей спір раніше був вирішений у порядку господарського судочинства, а тому наявність або відсутність підстав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду цієї справи має визначатись з урахуванням вимог частини шостої статті 403 ЦПК України.

42. Згідно із частиною шостою статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

43. Велика Палата Верховного Суду вже формулювала висновок про те, що справа може бути передана на її розгляд на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України лише у тому разі, якщо учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції та відсутні всі три зазначені у цій правовій нормі випадки: учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

44. Справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України лише за одночасної відсутності всіх трьох указаних у цій частині випадків. Якщо наявний хоча б один з них, справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

45. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала такий підхід при вирішенні питання щодо наявності підстав для передачі справи на її розгляд [див., зокрема, ухвали від 09 квітня 2024 року у справі № 551/13/23 (провадження № 14-34цс24), від 17 квітня 2024 року у справі № 675/1721/22 (провадження № 14-39цс24), від 30 квітня 2025 року у справі № 910/15745/23 (провадження № 12-25гс25) та інших].

46. З імперативної норми пункту 2 частини шостої статті 403 ЦПК України вбачається, що справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду можна передати лише у випадку, коли учасник справи, який оскаржує судове рішення, обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

47. Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, АТ «Аграрний фонд» не ставить перед судом питання щодо юрисдикційності вказаного спору, не обґрунтовує касаційну скаргу порушення судами попередніх інстанцій правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову в подібних правовідносинах.

48. Заявник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України, судом першої інстанції розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження, а суд апеляційної інстанції не надав оцінки вказаним обставинам та всупереч пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України не скасував рішення суду першої інстанції, яке прийняте у спрощеному позовному провадженні, у спорах в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів та безпідставно не розглянув клопотання відповідача про залучення третьої особи. Апеляційний суд на вказані процесуальні порушення уваги також не звернув.

49. Посилання на висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду навела в ухвалі про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, не може вважатись дотриманням вимог пункту 2 частини шостої статті 403 ЦПК України, оскільки ця норма передбачає, що відповідні обґрунтування має надати учасник справи, який оскаржує судове рішення.

50. Отже, умови, наведеної у пункті 2 частини шостої статті 403 ЦПК України, не виконано, що унеможливлює передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

51. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає відсутніми підстави, передбачені частиною шостою статті 403 ЦПК України, для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

52. Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

53. Керуючись статтями 403 та 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року повернути на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Воробйова

Судді: О. О. Банасько Н. М. Мартинюк

О. В. Білоконь К. М. Пільков

О. Л. Булейко С. О. Погрібний

М. М. Гімон Н. С. Стефанів

О. А. Губська О. В. Ступак

В. В. Король І. В. Ткач

С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич

М. В. Мазур