Справа № 638/5261/22
Провадження № 2/638/604/26
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Лозової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод власнику шляхом перенесення вигрібної ями, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2022 року до суду звернулась позивач ОСОБА_1 з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0934 га по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, що належить позивачу згідно договору купівлі- продажу. Відповідачка є власником земельної ділянки площею 0,0893 га по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями. У 2006 році відповідачка без попередження самовільно знесла паркан, який розділяв земельні ділянки та побудувала цегляний паркан на залізо бетонному фундаменті, розташування якого зайняло частину земельної ділянки ОСОБА_1 . Крім того, відповідачка на своїй земельній ділянці побудувала вигрібну яму. Вважає, що під час її будівництва відповідачкою були порушені будівельні та санітарні норми та правила. Згідно СанПіН 42-128-4690-88 та Сніп 30-02-97 відстань від житлового будинку да вигрибної ями не менше 15 метрів, відстань від границі ділянки до вигрібної ями не менше 1 метра. Вигрібна яма повинна розташовуватися нижче рівня питного забору. Таким чином, враховується уклін ділянки вигрібна яма повинна бути розташована в низині. Виходячи з цих Ном та Правил відповідачка зобов`язана перенести вигрібну яму на відстань не менше 10 метрів від будівель, щоб запобігти зволоження фундаментів і прилеглих до них грунту. Вищевказані вимоги до вигрібної ями діють при відсутності в житловому будинку центрального водопостачання. В житловому будинку відповідача є центральне водопостачання, що підтверджується геодезичною зйомкою ДП «Східнонформ» 2006 рік. Згідно ДБН В.25-64-2012 та ДБН В.2,5-75-2012 при введенні центрального водопроводу в будинок та обладнання внутрішньо будинкової каналізації з відведенням побудових стоків у вигріб не допускається. Фактично вигрібна яма збудована в порушення санітарних та технічних норм та правил, а саме: частково на місці будинку літ «А» №65 на відстані 8 метрів від вікна та житлового будинку «В» №65. Внутрідомова каналізація змонтована з відводом побутових стоків та відходів в цю вигрібну яму.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.06.2024 року провадження у справі відкрито.

Підготовче засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод власнику шляхом перенесення вигрібної ями закрито, призначено справу до судового розгляду.

Позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципівзмагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0934 га по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, що належить позивача згідно договору купівлі- продажу.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0893 га по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями.

Як встановлено з відповідей на звернення позивача відповідачка на своїй земельній ділянці побудувала вигрібну яму.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин другої-третьоїстатті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтями 91,96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті76,77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 побудувала вигрібну яму, яка збудована в порушення санітарних та технічних норм та правил, а саме: частково на місці будинку літ «А» №65 на відстані 8 метрів від вікна та житлового будинку «В» №65. Внутрідомова каналізація змонтована з відводом побутових стоків та відходів в цю вигрібну яму.

За змістом положень статей102,103 ЦПК Українидля з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Важливим є визначення правовідносин сторін, які випливаютьізвстановленихобставин.Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч.1ст.264 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів.

Відповідно до положень ст. 103 ЦПК України для призначення експертизи у справі необхідна сукупність певних умов, зокрема, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд; питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом; учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта; у разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну; питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Аналізуючи дану статтю слід зазначити, що судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Окрім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 116 ЦПК України призначення експертизи є способом забезпечення доказів.

Позивачем ОСОБА_1 не було заявлено клопотання про проведення судової будівельно технічної експертизи.

Зважаючи, що без проведення експертизи не можливо визначити чи дійсно вигрібна яма відповідачем побудована з порушенням будівельних та санітарних норм та правил, а інших переконливих доказів того, що будівництво відповідачем вигрібної ями істотно порушує її право власності на земельну ділянку та зумовлює застосування такого крайнього заходу відновлення порушених прав позивача, як її демонтаж, позивачем не надано, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 141, 158, 200, 259 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 16,317,391 ЦК України, ст. ст. 152,212 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод власнику шляхом перенесення вигрібної ями - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя О.В. Шишкін