Справа № 484/780/25
Провадження № 2/484/39/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2026 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Заволенковської Д.П.

за участю представника позивача адвоката Сотської С.О.

представника відповідача адвоката Бєлоущенка А.Ж.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розподіл спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розподіл спільного майна подружжя.

23.03.2026 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зупинення розгляду справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПУ України у зв`язку із тим, що позивач перебуває на військовій службі за призовом.

У клопотанні зазначено, що відповідач ОСОБА_2 проходить службу в складі Збройних Сил України, що підтверджується довідкою, яка додається до клопотання.

Відповідно до вимог ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Приписи ст. 251 ЦПК України мають імперативний характер.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлені об`єктивною можливістю її розгляду викликаний наявністю однією із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розгляду.

Якщо учасник справи служить у ЗСУ, надає відповідні докази та клопоче про зупинення провадження у справі з цих підстав, у суду немає дискреції відмовити в задоволенні такого клопотання.

ВП Верховного Суду 12.11.2025 року прийняла постанову у справі № 754/947/22, якою відступила від попередньої судової практики Верховного Суду у справі № 756/3462/20, 557/1226/23, 904/4027/22, де підходи щодо зупинення провадження були іншими, та уточнено порядок розгляду судових справ за участю військовослужбовців під час дії воєнного стану, в якій зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення ЗСУ та інші утворені відповідно до Закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Отже, враховуючи факт проходження позивача військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі у розгляді справи, на переконання представника позивача є підстава для зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала клопотання, а представник відповідача та сама відповідачка заперечували проти зупинення провадження у справі посилаючись на те, що позивач має представника, який може представляти його інтереси в суді, а постанова ВП Верховного Суду від 12.11.2025 року трактована представником позивача помилково.

Заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що клопотання про зупинення провадження підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У постанові ВП Верховного Суду від 12.11.2025 року суд прийняв рішення про відступлення від попередніх правових позицій Верховного суду.

Зокрема у вищенаведеній постанові зазначено наступне.

За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Виняток для суду з наведеного правила складає ситуація, коли дотримання приписів статті 251 ЦПК України вступає у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду, та, у другу чергу, диспозитивність цивільного процесу.

Отже, під час застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.

Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

За таких обставин прохання військовослужбовця, який є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, продовжити розгляд справи, незважаючи на його військову службу, суд має врахувати як достатню підставу не зупиняти провадження у справі.

Тобто якщо учасник справи, права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагне продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство. У такий спосіб суд забезпечить баланс між вимогами процесуальних норм права, справедливістю та ефективністю правосуддя.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами колегії суддів Третьої судової палати щодо наявності підстав для відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні положення містяться в пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та пункті 5 частини першої статті 236 КАС України), сформульованих у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23, колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2025 року у справі № 904/4027/22 та колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 852/2а-1/24 (провадження № А/990/24). У наведених справах вирішувалися питання щодо зупинення провадження у справі за участю сторони, яка була військовослужбовцем.

Отже, під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що "переведені на воєнний стан";

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Отже, виходячи з приведених висновків Великої Палати Верховного Суду, а також враховуючи те, що представником позивача до клопотання про зупинення провадження додано довідку Форма 5, якою підтверджено перебування позивача на військовій службі за призовом в військовій частині НОМЕР_1 з 23.12.2025 року, слід задовольнити клопотання та зупинити провадження у справі до скасування воєнного стану або звільнення позивача з військової служби.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 251, 258 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розподіл спільного майна подружжя зупинити у зв`язку перебуванням позивача у складі Збройних Сил України, у військовій частині, що переведена на воєнний стан, до скасування воєнного стану або звільнення позивача з військової служби.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в разі якщо скарга не була подана. У разі якщо скарга була подана, ухвала набирає законної сили після перегляду справи судом апеляційної інстанції, якщо ухвалу не буде скасовано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (отримання) безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного тексту ухвали 31.03.2026 року.

Суддя: