РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Зуба Г.А.

за участю секретаря Кулікової Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

До суду через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав стосовно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, та у разі неможливості встановлення розміру доходу відповідача стягнути мінімальний рекомендований законом розмір аліментів на одну дитину (ст. 182 СК України), а саме прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (3196 грн. на місяць на момент подачі заяви), але не менше ніж 50% (3196 грн. на місяць на момент подачі заяви), але не менше ніж 50% від нього (1598 грн. на місяць на момент подачі заяви); та стягнути аліменти за минулий період з березня 2024 року по місяць подачі позову (жовтень 2025 року) з розрахунку 3500 грн. на місяць, що відповідає розміру останніх добровільних виплат, які здійснював відповідач до лютого 2024 року включно.

На обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України. Батьком дитини є ОСОБА_2 . Шлюб між нею та відповідачем не був зареєстрований. Після народження дитини вони з відповідачем деякий час проживали разом, однак коли дитині було близько шести років, їх стосунки припинились. З того часу вона самостійно виховує доньку. Відповідач з дитиною спілкувався не регулярно, однак здійснював добровільні перекази коштів на її утримання. Останній платіж було отримано за лютий 2024 року. Після цього відповідач повністю припинив будь-яку участь у житті дитини не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її навчанням, станом здоров`я та потребами. На теперішній час вона та дитина перебувають у Республіці Польща у зв`язку з воєнними діями в Україні, а відповідач проживає у Королівстві Таїланд. Викладене вище, стало підставною звернення до суду.

29.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А.

03.11.2025 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 03.11.2025.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2025 позовну заяву залишено без руху.

05.11.2025 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 12.11.2025 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування, яким є Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, зобов`язано орган опіки та піклування, яким є Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який складається на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, або повідомити про неможливість його подання.

22.01.2026 до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких зазначено, що відповідно до Cтатуту територіальної громади міста Харкова, повноваження виконавчих органів Харківської міської ради розповсюджуються лише на територію м. Харкова. Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом прав дитини» № 866 від 24.09.2008, служба у справах дітей за місцем проживання дитини складає висновок про відповідність інтересам дитини. Для виконання зазначеної вище норми закону визначена певна процедура розгляду матеріалів, на підставі яких уповноважений орган формує думку щодо вирішення спору, завжди - виключно в інтересах дитини. Так, попередньо, спірні питання разом з отриманими документами обробляються співробітниками Департаменту служб. Окрім проведення обстеження умов проживання дитини, опитуються батьки дитини з метою з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору та ставлення до дитини кожного з них. З`ясовується особиста прихильності дитини до кожного з батьків. Враховується стан здоров`я дитини, інформація від структур причетних до роботи з дитиною щодо участі батьків у вихованні дитини, та інші обставини, що мають істотне значення для розгляду справи. Після отримання зазначеної інформації, питання виноситься на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини, діяльність якої регламентована постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» та за результатами розгляду якої, органом опіки та піклування безпосередньо до суду направляється відповідний висновок. Оскільки мати разом із дитиною не є мешканцями міста Харкова Департамент служб не є належною юридичною особою та не має можливості виконати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2025 та розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав батька дитини, надати суду ґрунтовний висновок щодо розв`язання спору між батьками.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка у судовому засіданні вимоги викладені у позовній заяві підтримала, щодо неможливості органом опіки та піклування надати висновок, зазначила, що пропонувала провести співбесіду із дитиною у телефонному режимі, але їй було відмовлено.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками дитини є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про здобуття повної загальної середньої освіти з відзнакою, ОСОБА_3 здобула повну загальну середню освіту в 2025 році у Приватному закладі загальної середньої освіти «Всеукраїнський ліцей «ЯСНО». (а.с. 67 зворот).

Позивачкою долучено до матеріалів справи письмові заяви свідчення ОСОБА_4 , скріншоти телефонних перемовин доньки із батьком та її фото, на підтвердження задовільних умов проживання дитини та її гармонійного розвитку.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Так, позивачка посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, як підставу для позбавлення його батьківських прав.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач батьківські обов`язки належним чином не виконує, участі у вихованні та розвитку дитини не приймає.

При цьому, як зазначалось самою позивачкою, на теперішній час вона з донькою перебувають у Республіці Польща у зв`язку з воєнними діями в Україні, а відповідач проживає у Королівстві Таїланд.

Крім того, до суду не надано висновок органу опіки та піклування, яким є Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо посилань позивачки про те, що вона неодноразово зв`язувалась із представниками органу опіки та пропонувала провести співбесіду із дитиною у телефонному режимі, суд зазначає.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом прав дитини» № 866 від 24.09.2008, служба у справах дітей складає висновок про відповідність інтересам дитини за місцем її проживання.

При цьому, повноваження виконавчих органів Харківської міської ради розповсюджуються лише на територію м. Харкова.

Для виконання зазначеної вище норми закону визначена певна процедура розгляду матеріалів, на підставі яких уповноважений орган формує думку щодо вирішення спору, завжди - виключно в інтересах дитини. Так, попередньо, спірні питання разом з отриманими документами обробляються співробітниками Департаменту служб. Окрім проведення обстеження умов проживання дитини, опитуються батьки дитини з метою з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору та ставлення до дитини кожного з них. З`ясовується особиста прихильності дитини до кожного з батьків. Враховується стан здоров`я дитини, інформація від структур причетних до роботи з дитиною щодо участі батьків у вихованні дитини, та інші обставини, що мають істотне значення для розгляду справи.

Після отримання зазначеної інформації, питання виноситься на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини, діяльність якої регламентована постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» та за результатами розгляду якої, органом опіки та піклування безпосередньо до суду направляється відповідний висновок.

Отже, перебування матері разом із дитиною за кордоном, унеможливлює орган опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька дитини, оскільки в даному випадку Департамент служб не є належною юридичною особою.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, пункт 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, пункт 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних матір, батька, є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що є наявні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.

Щодо вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі ст.ст. 182-183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань не має, зі стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи, інших обставин, що мають істотне значення не встановлено, а тому за таких обставин, суд задовольняє позов про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд відмовляє в частині початку стягнення аліментів з березня 2024 року, оскільки згідно з ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів та призначення їх у заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Враховуючи, що у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцеперебування: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцеперебування: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2026.

СУДДЯ: Г.А. Зуб