Справа № 523/6211/26
Провадження №2-о/523/266/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі колегії

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

присяжних Гаєвої О.В., Колесникова В.А.,

прокурора - Драгоєва М.О.,

представника заявника КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР,лікаря-психіатра Прусс Н.А.,

заінтересованої особи - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи -адвоката -Ломея Д.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 9 в м.Одесі цивільну справу за заявою Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку,

УСТАНОВИВ:

26 березня 2026 року до суду надійшла заява КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Заява обґрунтована тим, що 25 березня 2026 року о 12:30 годині ОСОБА_1 була госпіталізована в 11 відділення КНП «ООМЦПЗ», доставлена КШД по рапорту поліції, має діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу» F20.01. Хронічним психічним розладом страждає з 2004 року, багаторазово лікувалась в КНП «ООМЦПЗ» ООР, соціально дезадаптована, не працює, проживає з матір`ю, від оформлення інвалідності відмовляється, вдома агресивна, конфліктує з матір`ю та сусідами, відмовляється від їжі та медикаментів.

За характером вказаних психічних захворювань ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування, від добровільної госпіталізації до стаціонару відмовляється, становить реальну потенційну небезпеку для себе та оточуючих осіб, у зв`язку з чим комісія закладу дійшла висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Ухвалою судді від 27 березня 2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представник заявника лікар психіатр КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР у судовому засіданні підтримала подану до суду заяву. Пояснила, що ОСОБА_1 хворіє з 2004 року, раніше прислуховувалася до необхідності лікування, тепер стала проявляти агресію по відношенню до матері, зі слів матері наносила їй удари по голові. Стан ОСОБА_1 погіршується, стадія загострення,а оскільки вона не вважає себе хворою, тому потребує примусової госпіталізації .

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що вона проти її примусового лікування, не вважає себе хворою. Матір ніколи нею не займалася, віддала на виховання хрещеним батькам. Вона також зазначала, що це її матір хвора, в неї неадекватна поведінка, ходить по базарам, смітникам збирає речі та посуд, непотріб якими заставила усю квартиру. Матір хотіла зробити аборт, в неї дитяча травма. Вона працювала в репетиторській компанії, давала уроки англійської мови, відгуки були добрі, однак жінка з другого поверху писала на неї скарги, в результаті вона втратила роботу. Матір здає в оренду іншу квартиру, ходить до чужих людей, спілкується з п`яницями, її співмешканець пошкодив електрику і могла статися пожежа. Підтвердила, що свою квартиру продала і купила будинок, в якому перерізала труби комунікації, в зв`язку з чим пішла жити до матері. Сусідка розповсюджує про неї чутки, ганьбить її, хоче забрати у її матері квартиру. Сусідів беруть в психологічний полон, їх почали провокувати члени секти. На вулиці її переслідують члени секти.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ломея Д.В. у судовому засіданні зазначив, між донькою та матір`ю виник конфлікт, тому роздільне їх проживання все вирішить, і проблем не буде.

Заінтересована особа ОСОБА_2 підтримала заяву про примусову госпіталізацію та повідомила, що у доньки було три спроби самогубства, вона захворіла після того, як зв`язалася з чоловіком, який себе виставляв як ясновидець. Донька має свій будинок, коли перерізала труби комунікації прийшла до неї і попросилася жити, вона її впустила, останній раз побила її по голові кулаками, в результаті вона вимушена була викликати поліцію. Раніше, коли вона була в санаторії викинула належні їй речі з квартири, весь посуд зібрала в ванній кімнаті, вважаючи його брудним, тоді як він був куплений ще її чоловіком. Влаштовує постійні конфлікти з сусідами. Маючи захворювання не лікується.

Прокурор Драгоєв М.О. у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25 березня 2026 року о 12:30 годині ОСОБА_1 була доставлена КШД по рапорту поліції та госпіталізована в 11 відділення КНП «ООМЦПЗ» ООР.

ОСОБА_1 страждає хронічним психічним розладом з 2004 року. Багаторазово лікувалась в ООМЦПЗ. Має нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ,в якому зареєстрована. З листопада проживає з матір`ю, через відсутність централізованого опалення в її будинку, не працює.

Підставою для доставлення в КНП стало звернення матері ОСОБА_2 , через агресивну поведінку доньки, яка кидалась у бійку, виказувала маячні ідеї. До КНП «ООМЦПЗ» доставлена БШМД за рапортом поліції.

В КНП на момент огляду зафіксовано: свідомість формально збережена, орієнтування достатнє, поведінка грубо порушена: пацієнтка різко збуджена, гучна, агресивна, імпульсивна, з тенденцією до фізичної агресії. У відділенні поводиться неадекватно, конфліктує, підвищує голос, активно жестикулює, здійснює спроби нападів на медичний персонал. Під час огляду висловлює агресивні претензії до лікаря: «ви своїм висновком зіпсували мені життя», «через вас я втратила роботу». Негативістична, категорично відмовляється від госпіталізації та лікування. Контакт різко утруднений, малопродуктивний. У бесіді не дотримується субординації, перебиває лікаря, відповіді не по суті, з надмірною деталізацією та відхиленням від теми. Мовлення гучне, прискорене, багатослівне. Мислення патологічно змінене: прискорене, непослідовне, розірване, з вираженими асоціативними порушеннями. Висловлює систематизовані, стійкі маячні ідеї відношення, переслідування та впливу. Основний зміст маячення спрямований на матір та оточення: «вона неадекватна, у неї деменція», «вона тягне сміття в дім, приводить п`яниць», «вона психічно хвора, але всі це приховують». Також висловлює маячні переконання щодо стороннього впливу: «в під`їзді живуть сектанти з Донецька, які псували мені життя», «вони впливали на мене через мої думки, хотіли забрати житло». Усі події інтерпретує через призму патологічних переконань. Емоційний стан різко нестабільний: дисфорична, напружена, афективно вибухова, з домішками ворожості та агресії. Критика до свого стану повністю відсутня. Вважає себе психічно здоровою, заперечує необхідність лікування: «я абсолютно здорова, лікувати треба не мене», перекладає відповідальність на оточуючих (матір, лікарів). Враховуючи виражені психотичні розлади, стійкі маячні ідеї, агресивну поведінку, відсутність критики до стану та категоричну відмову від лікування, пацієнтка становить безпосередню небезпеку для оточуючих (в анамнезі агресивні дії щодо матері та сусідів) та потенційно для себе, у зв`язку з чим потребує лікування у психіатричному стаціонарі в примусовому порядку.

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 26 березня 2026 року має діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу» F20.01. За характером вказаного психічного захворювання, громадянка ОСОБА_1 потребує застосування примусової госпіталізації (згідно ст. 14 Закону України «про психіатричну допомогу»), в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, на даний час від добровільного лікування у стаціонарі відмовляється, що може привести до небезпеки для неї чи оточуючих її осіб.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Норма статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

1) вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або;

2) неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

За ст. 17 вказаного закону перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по - друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

У судовому засіданні знайшли своє підтвердження підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», для примусової госпіталізації ОСОБА_1 , оскільки встановлений їй діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу» F20.01 потребує стаціонарного лікування та становить реальну потенційну небезпеку для себе та оточуючих осіб.

Отже, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, дають підстави для висновку про необхідність задоволення заяви та необхідність застосувати до ОСОБА_1 госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 76-83, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293, 339-342, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , 1977 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , для проходження курсу лікування у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (м.Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9).

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення згідно з ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя

Повне рішення складено 30 березня 2026 року.