Справа № 369/5378/25
Провадження №6/369/63/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Худинець Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (боржник), ОСОБА_3 (стягувач),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло вищезазначене подання. В обґрунтування заявлених вимог виконавець посилався на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/7355/21 виданого 19 жовтня 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 1 250 750,00 грн. основного боргу, 92 315,63 грн. 3% річних, 188 123,89 грн. інфляційних втрат та 11 350,00 грн. судового збору.

30 листопада 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано боржнику до виконання. В ході примусового виконання виконавчого документу приватним виконавцем було вжито заходів щодо перевірки майнового стану боржника.

30 листопада 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. Станом на дату звернення до суду, розшукати майно не вдалось.

В рамках примусового виконання було виділено частку боржника з об`єкта спільної сумісної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 104,1 кв.м.). Від реалізації квартири 25 лютого 2025 року на рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти у сумі 492 094,68 грн.

Враховуючи викладене, вказує, що коштів, які надійшли від реалізації нерухомого майна боржника недостатньо для повного виконання рішення, яке набрало законної сили. Станом на теперішній час у власності боржника не було виявлено коштів, рухомого та нерухомого майна, достатніх для повного виконання рішення суду, вжитими заходами не вдавалось примусово виконати рішення суду фактично в повному обсязі. Зазначає, що оскільки боржник рішення суду не виконав, а тому є доцільним вирішення питання щодо визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності, а саме у 1/8 частини квартири, загальною площею 104,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 1/4 частини квартири придбана його дружиною у період перебування їх у зареєстрованому шлюбі.

Просив суд:

визначити частку боржника ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у розмірі 1/8 частини у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме: ? квартира загальною площею 104.1 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича про забезпечення позову у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (боржник), ОСОБА_4 (стягувач) про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності.

18 липня 2025 року до суду надійшли заперечення заінтересованої особи ОСОБА_1 . Не погоджуючись з доводами подання, вказала, що нею як фізичною-особою підприємцем придбано частину квартири - для ведення власної господарської діяльності в процесі проведення електронних торгів. Вказує, що вказане майно придбавалось виключно за її власні кошти та від здійснення власної господарської діяльності. Крім того, фактично шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 не підтримуються, а частина квартири була придбана з метою подальшого перепродажу колишнім членам сім`ї з метою отримання прибутку. Просила відмовити у задоволенні подання.

12 листопада 2025 року представником боржника ОСОБА_2 подано до суду заперечення на подання, за змістом яких наголошує про відсутність підстав для задоволення даного подання та підтверджує той факт, що колишня дружина ОСОБА_1 придбала вказану частину майна як фізична особа-підприємець за власні кошти від здійснення власної підприємницької діяльності, а також засвідчує той факт, що шлюбні відносини між ним та ОСОБА_1 та ведення домашнього господарства припинено ще до реалізації вказаного майна на електронних торгах. Зважаючи на викладене, боржник наголошує, що таке майно не може вважатись об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просив відмовити у задоволенні подання.

У судове засідання приватний виконавець Крегул І.І. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник боржника ОСОБА_2 - адвокат Попченкова І.М. в судове засідання з`явилася, просила відмовити у задоволенні клопотання з підстав, наведених у письмових запереченнях. У подальшому просила слухати справу за її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв до суду не надходило.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

В силу ч. 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дана ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/7355/21 виданого 19 жовтня 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 1 250 750,00 грн. основного боргу, 92 315,63 грн. 3 % річних, 188 123,89 грн. інфляційних втрат та 11 350,00 грн. судового збору.

30 листопада 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано боржнику до виконання.

30 листопада 2023 року приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів (майна) боржника, проте арештовані кошти на рахунках боржника відсутні.

В ході примусового виконання виконавчого документу приватним виконавцем було вжито заходів щодо перевірки майнового стану боржника.

30 листопада 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. Станом на дату звернення до суду, розшукати майно не вдалось.

24 жовтня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та арештовано нерухоме майно боржника, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

03 грудня 2024 року приватним виконавцем у відповідності до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Після визначення вартості нерухомого майна приватним виконавцем відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» передано на реалізацію частини квартири загальною площею 104,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 лютого 2025 року ДП «СЕТАМ» (01001, Київ, вул. Стрілецька, 4-б) проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, а саме частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу ДП «СЕТАМ» № 629614 про проведені електронні торги за лотом 568240, що сформований 17.02.2025 року, електронні торги відбулись, переможцем визнано ФОП ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , документ № НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 .

25 лютого 2025 року на рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти у сумі 492094, 68 грн.

28 лютого 2025 року приватним виконавцем видано акт про проведенні електронні торги. Акт про проведені електронні торги є підставою для реєстрації права власності на частини квартири, загальною площею 104,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

частина квартири, загальною площею 104,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 придбана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна.

Так, відповідно до частин 5 та 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 443 ЦПК України, згідно якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення приватного виконавця до суду з даним поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення суду та на переконання приватного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншою особою. Таке майно є спільною сумісною власністю та відсутність виділеної частки майна боржника унеможливлює виконавцю вчинити виконавчі дії, пов`язані з майном боржника.

Відповідно до ч. 6 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20), щодо відступу від висновків якої вирішується питання, колегія суддів зазначила, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не можуть застосовуватися норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України (аналогія статті 443 ЦПК України) не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 335 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна. Натомість за наявності спору про право стаття 335 Господарського процесуального кодексу України не підлягає застосуванню. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас, в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження. Пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Натомість мотиви відступу від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20), зводяться до того, що єдиною допустимою законом формою звернення виконавця до суду за вирішенням питання про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є звернення з поданням.

Однак, ВП ВС дійшла висновку, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Отже, норми статті 443 ЦПК України підлягають застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас, може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

Поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18).

Отже, оскільки приватний виконавець звернувся до суду із поданням про вирішення питання про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності, яким боржник може володіти спільно з іншою особою; частка боржника у спільному майні не визначена, інший співвласник заперечує щодо визначення частки у квартирі відповідно до принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності, а отже, наявний спір про право, який повинен вирішуватись в позовному провадженні, а не в межах справи в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що подання приватного виконавця слід залишити без розгляду, роз`яснивши, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. ст.257-261,353-354,443 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (боржник), ОСОБА_3 (стягувач) - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 31 березня 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ