Провадження № 22-з/824/286/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши заявуОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий» про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2025 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 25 вересня 2025 року позивач направив апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» залишено без задоволення, а рішення - без змін (провадження № 22-ц/824/2890/2026).

17 лютого 2026 року на адресу суду від відповідача - ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, у якій він просив стягнути з позивача на його користь судові витрати, понесені ним у суді апеляційної інстанції, у розмірі 45 000,00 грн.

24 лютого 2026 року до апеляційного суду від позивача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у справі, у яких останній просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Відповідно до пункту третього частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що дана заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до пункту третього частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що дана заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл таких витрат, згідно ст. 141 ЦПК України здійснюється за результатом розгляду позовних вимог по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу від 14 листопада 2025 року відповідач ОСОБА_1 заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи в апеляційному суді, який складав 35 000,00 грн.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено загальне правило щодо можливості подачі доказів про судові витрати протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи не подав заяви про намір надати докази понесених судових витрат у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У матеріалах апеляційного провадження відсутні будь-які відомості про звернення відповідача з відповідною заявою до закінчення судових дебатів, що виключає можливість вирішення питання щодо прийняття та оцінки доказів судових витрат після ухвалення судового рішення.

Цивільний процесуальний кодекс України містить спеціальну норму з цього приводу, а саме ст. 246 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 дійшов наступного правового висновку:

«Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Таким чином, у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

У вищевказаній справі Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

З матеріалів даної справи вбачається, що у заяві до апеляційного суду заявник не навів належних обставин, які поза його волею перешкодили йому подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

Заявник зобов`язаний довести наявність поважних причин неподання відповідних документів до закінчення розгляду справи та самостійно навести належне обґрунтування таких причин. Обов`язок щодо зазначення причин покладається виключно на сторону, тоді як суд має лише перевірити та оцінити їх обґрунтованість.

Суд розглядає прави не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Апеляційний суд не наділений повноваженнями самостійно з`ясовувати або вишукувати поважність причин неподання стороною доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі. Перевірка таких причин здійснюється виключно в межах доводів і обґрунтувань, наведених стороною у відповідній заяві. Відповідно, заява про відшкодування судових витрат підлягає розгляду апеляційним судом у межах заявлених підстав та наведених стороною обставин, без виходу за їх межі.

У поданій заяві не наведено жодних пояснень щодо того, які саме поважні причини перешкоджали поданню доказів у встановлений строк. Таким чином, заявник взагалі не зазначив жодної причини, яка б могла бути оцінена судом як поважна. Суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати або домислювати можливі підстави неподання доказів.

За таких обставин відсутні будь-які дані про наявність об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали подання відповідних документів до закінчення судових дебатів, у зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду та наведених процесуальних норм, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи, чого в даному випадку зроблено не було.

За таких умов, зважаючи на принцип диспозитивності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 83, 141, 270, 367 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько