Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Шалоти К.В., Шевчук А.М.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу №295/17111/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» звернулося до суду із даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 85844643 від 19.05.2024 в розмірі 27020,00 грн, з яких : 4000,00 грн заборгованість за тілом кредитом; 21420,00 грн заборгованість за відсотками; 1600,00 грн заборгованість за штрафами; судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 19.05.2024 року між ТОВ «ФК «Тайгер Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір, згідно умов якого, останній отримав кредиту розмірі 4000,00 грн, загальним строком на 360 днів, пільгова відсоткова ставка 1,2% в день ( за 15 днів з 19.05.2024 по 03.06..2024), стандартна процентна ставка 1,5% в день ( за 345 днів з 04.06.2024 по 14.05.2025). ОСОБА_1 умови договору не виконував, внаслідок чого, виникла заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2026 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит №85844643 від 19.05.2024 року в розмірі 27020 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно й необґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами за денною процентною ставкою 1,2 % (пільгова) та 1,49 % (постійна). Згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00%. Зміни до вказаної статті набули чинності з 22 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» . При цьому, статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість, відповідачу всупереч вищенаведених норм права нараховувались проценти за користування кредитом за денною ставкою понад 1,00 % в день. Так, в пунктах 1.5, 1.5.1 та 1.10 кредитного договору №85844643 від 19 травня 2024 року денна процентна ставка визначена у розмірі 1,2 % (пільгова) та 1,49 % (постійна). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і її нарахування здійснювалось всупереч законодавству. Вважає, що протягом всього періоду дії спірного кредитного договору ОСОБА_1 неправильно визначалась до сплати (стягнення) заборгованість за відсотками, а суд першої інстанції не перевірив об`єктивності проведених нарахувань та не застосував до спірних правовідносин положення законодавства, які підлягали застосуванню у такому випадку. Внаслідок позбавлення ОСОБА_1 та його представника доступу до правосуддя, суд першої інстанції позбавив їх можливості навести свої відповідні доводи та мотиви. Крім того, розмір заявленої до відшкодування правничої допомоги жодним чином не обґрунтований, не доведений, порушує засади розумності та справедливості.

18 березня 2026 року представник ТОВ «ФК « Тайгер Фінанс» - Заведій К.С. надіслала додаткові пояснення у яких просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. У поясненнях вказує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до пунктів кредитного договору № 85844643 від 19.05.2024 року. Розрахунок заборгованості складає: пільговий період - 15 днів (19.05.2024 - 03.06.2024 ) за який щодня нараховується процент 1,2 % від тіла кредиту (п. 1.5.1. та п.2.2.3. кредитного договору). Відповідно: 1,2 % від 4000,00 грн = 48,00 грн х15 днів = 720,00 грн. 14.06.2024 було нараховано штраф за прострочку в розмірі 1600 грн. (п.4.6.1 кредитного договору). Поточний період складає 345 днів (04.06.2024 - 14.05.2025) за який щодня нараховується процент 1,5% від тіла кредиту (п. 1.6. та п. 2.2.3. кредитного договору): 1,5% від 4000,00 грн = 60,00 грн х 345 днів = 20700,00 грн. Вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в першій інстанції є документально підтверджені та доведені.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Встановлено, що 19 травня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №85844643, відповідно до умов якого, товариство надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту 4000,00 грн, строк кредитування 360 днів, пільгова процентна ставка становить 1,2% в день та застосовується з 19.05.2024 по 03.06.2024 (15 днів пільговий період); стандартна (базова) процентна ставка 1,5% в день за 345 календарних днів.

Договір про споживчий кредит №85844643 підписаний ОСОБА_1 електронним підписами одноразовими ідентифікаторами: НОМЕР_1 .

Згідно інформаційної довідки №7/17065 від 27.10.2025, ТОВ «ФК Контрактовий Дім» перерахувало ОСОБА_1 4000,00 грн на платіжку картку № НОМЕР_2 .

Факт укладання відповідачем ОСОБА_1 з позивачем ТОВ «ФК Тайгер Фінанс» договору про споживчий кредит №85844643 від 19.05.2024 стороною відповідача не заперечувався.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Отже, відповідач уклав договір про споживчий кредит та підписав його у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих у кредит коштів.

Щодо посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що відсотки за користування кредитом нараховувалися у порушення вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», то такі посилання є обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону 3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» визначено, що положення ч. 5 ст. 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.

При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно) та з 21.08.2024 розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.

Із розрахунку заборгованість вбачається, що з 19.05.2024 по 02.06.2024 відсоткова ставка нараховувалася у розмірі 1,2 % в день, з 03.06.2024 по 14.05.2025 відсоткова ставка нараховувалася у розмірі 1,5 % в день.

Проте, нарахування заборгованості за відсотками по ставці 1,5% в день було здійснено до 14.05.2025, що є помилковим, оскільки з 21.08.2024, відповідно до внесених змін до вищевказаного Закону, необхідно було нараховувати заборгованість за відсотковою ставкою 1% в день до 14.05.2025 року.

Відтак, відповідно п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», заборгованість за відсотками, згідно договору про споживчий кредит становить 16080,00 грн із розрахунку:

з 19.05.2024 по 03.06.2024 заборгованість за % становить 720,00 грн та нараховувалась за відсотковою ставкою 1,2 % в день за 15 днів на тіло кредиту 4000,00 грн (4000,00 грн х 1,2% = 48,00 грн х 15 днів = 720,00 грн);

з 04.06.2024 по 20.08.2024 заборгованість за % становить 4680,00 грн та нараховувалась за відсотковою ставкою 1,5% в день (4000,00 грн х 1,5% = 60,00 грн х 78 днів= 4680,00 грн);

з 21.08.2024 по 14.05.2025 заборгованість за % становить 10680,00 грн та повинна була нараховуватися за відсотковою ставкою 1% в день (4000,00 грн х 1% = 40,00 грн х 267 днів= 10680,00 грн).

А всього за 360 днів заборгованість за відсотками становить 16080,00 грн: 720,00 грн за 15 днів по 1,2% + 4680,00 грн по 1,5% за 78 днів + 10680,00 грн по 1% за 267 днів.

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» просило стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за штрафами в сумі 1600,00 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024 у справі №910/10901/23 виснував, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23.

Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати штрафу, відтак позивачу слід відмовити у стягненні штрафу в розмірі 1600,00 грн за договором про споживчий кредит №85844643 від 19.05.2024.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №85844643 від 19.05.2024 року в розмірі 27020,00 грн підлягає зміні із зменшенням суми стягнутої заборгованості із 27020,00 грн до 20 080,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 16080,00 грн заборгованість за відсотками.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, то представник ТОВ «ФК «Тайгер Фінанс» - Усенко М.І. просив стягнути 8000,00 грн витрат.

На підтвердження понесених витрат, представник Товариства адвокат Усенко М.І. долучив: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2093; договір про надання правничої допомоги №0207 від 20.07.2025; ордер на надання правничої допомоги від 04.11.2025; детальний опис наданих послуг від 12.11.2025; акт наданих послуг №136 від 12.11.2025 на суму 8 000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить стягнути витрати на правову допомогу, надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат, адвокатом Томашевською О.А. надано: ордер на надання правничої допомоги №1185213 від 09.02.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання професійної правничої допомоги №30-2702-25 від 27.02.2025; акт наданих послуг №1 від 09.02.2026 на суму 10000,00 грн; рахунок-фактура №30-2702-25 від 09.02.2026 на суму 10000,00 грн.

Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» задоволено на 74,3%, відтак із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1799,84 грн та 5944,00 грн витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції (із розрахунку: заявлена сума - 27020,00 грн, стягнуто судом апеляційної інстанції - 20080,00 грн х100:27020,00 грн = 74,3%).

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено на 25,7%, тому із ТОВ «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за звернення із апеляційною скаргою у розмірі 933,83 грн та 2570,00 грн витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2026 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованість із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» за договором про споживчий кредит №85844643 від 19.09.2024 із 27 020,00 грн до 20 080,00 грн, з яких: 4 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 16 080,00 грн заборгованість за відсотками.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2026 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» 1600,00 грн штрафу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у стягненні заборгованості за штрафами.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2026 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» судових витрат змінити, зменшити розмір судового збору із 2422,40 грн до 1799,84 грн, витрати на правничу допомогу з 8000,00 грн до 5944,00 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер Фінанс» на користь ОСОБА_1 933,83 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 2570,00 грн витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді К.В. Шалота

А.М. Шевчук