Провадження №: 2-о/755/86/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без розгляду

"25" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Церні В.А.

за участі:

представника заявника

в режимі відеоконференції - адвоката Денищенко-Бостан О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На обґрунтування заяви зазначила, що через відсутність оригіналу свідоцтва про народження рідного брата ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заявник вимушена звернутися до суду з метою встановлення даного факту та набуття права на спадкування. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат заявника - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. За заявою ОСОБА_1 05 лютого 2025 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. зведено спадкову справу № 03/2025. Заявник є спадкоємцем другої черги. Водночас, з`ясувалося, що у заявника відсутній оригінал свідоцтва про народження брата. Оскільки свідоцтво про народження ОСОБА_2 видано в РСФСР, орган який його видав не може підтвердити ідентичність копії оригіналу, витребувати відповідний документ неможливо.

Також заявник зазначила, що до реєстрації шлюбу вона мала прізвище « ОСОБА_3 », у зв`язку із реєстрацією шлюбу прізвище змінила на « ОСОБА_4 ». У свідоцтві про народження ОСОБА_5 зазначено, що її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 його батьками також є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Однак, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько заявника - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Поряд цим, своє майно - квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 заповідав ОСОБА_2 (2/3 частини) та ОСОБА_1

(1/3 частину). У подальшому заявник та ОСОБА_2 поділили майно, що перебувало у їх спільній частковій власності, а саме: ОСОБА_2 подарував заявнику 23/100 частини квартири

АДРЕСА_2 , а заявник подарувала ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано на розгляд судді Яровенко Н.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року заяву прийнято до провадження, розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження, призначено дату судового засідання на 30 вересня 2025 року на 12 год. 00 хв.

30 вересня 2025 року судове засідання, призначене на 12 год. 00 хв., знято з розгляду. Наступне судове засідання призначено на 11 листопада 2025 року на 12 год. 00 хв.

11 листопада 2025 року, протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 22 грудня

2025 року до 12 год. 00 хв..

Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.С. від 29 січня 2026 року № 237 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2026 року, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року справу прийнято до провадження судді Хромової О.О., розгляд справи вирішено здійснювати у порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 25 березня 2026 року на 11 год. 30 хв.

25 березня 2026 року у судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Денищенко-Бостан О.Л., зазначила, що спору про право у зазначеній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, не має. Разом з тим підтвердила, що в провадженні іншого суду наявні судові спори між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 щодо спадкового майна.

Заінтересовані особи - Київська міська рада та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смооянінова О.Я., у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином.

За змістом частини першої статті 15 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Із таких критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Юридичний факт, по своїй суті, це передумова правовідносин, встановлення якого може бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження лише за умови, що він має юридичний характер, тобто відповідно до закону викликає юридичні наслідки такі як - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій, в іншому ж випадку, тобто у разі наявності в заяві будь-яких вказівок на породження спору, такі заяви розглядаються в порядку позовного провадження.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року

№ 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року

№ 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки, та обраний спосіб захисту для відновлення порушених прав позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту є безспірним та не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Аналогічні за змістом правові висновки щодо встановлення юридичного факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20, від 14 квітня 2021 року у справі

№ 205/2102/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право. Вказаний правовий висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження

№ 61-3238св22).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі

№ 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у змісті постанови від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22): «згідно з частиною шостою статті

294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб`єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАГСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Як уже зазначалося раніше, обґрунтовуючи вимоги заяви ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту родинних відносин із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно їй для реалізації спадкових прав, оскільки вона є спадкоємцем другої черги після смерті брата, однак, оригіналу свідоцтва про народження брата вона не має, можливість підтвердити відповідність копії оригіналу чи отримати дублікат відсутня.

Верховний Суд у постанові в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року

№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту родинного зв`язку зі спадкодавцем є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

З повторного свідоцтва про смерть від 03 березня 2025 року серії НОМЕР_1 , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 02 січня 2025 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено відповідний актовий запис № 48.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 лютого 2025 року № 79979544, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис № 73603289 про реєстрацію спадкової справи № 03/2025 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, з довідки Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової О.Я. від 17 липня 2025 року, вих. № 153/02-14, встановлено, що 05 лютого 2025 року заведена спадкова справа 03/2025 до майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Станом на 17 липня 2025 року спадкоємцями майна померлого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 760/17892/25 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я., в якому позивач просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_8 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини по день смерті ОСОБА_2 , померлого в місті Києві; надати позивачеві право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, як особі, яка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані в порядку частини другої статті

1259 ЦК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання, вирішено клопотання про витребування доказів, зокрема, витребувано від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Солом`янського району міста Києва, медична амбулаторія загальної практики сімейної медицини № 2» виписку з амбулаторної картки (історію хвороби) та копії Декларацій про вибір сімейного лікаря, укладену між ОСОБА_2 та лікарями; витребувано від КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва», належним чином завірену виписку з медичної карти стаціонарного хворого №9202478; витребувано від КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «ПСИХІАТРІЯ» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» належним чином завірену виписку з медичної карти амбулаторного чи стаціонарного хворого, а також інформацію з приводу дати постановлення на облік у психіатричний диспансер ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 760/19017/25 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я., про усунення від права на спадкування.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання, витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової О.Я. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 03/2025, щодо майна померлого ОСОБА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Звертаючись до суду з даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник не зазначила ОСОБА_8 в якості заінтересованої особи. Поряд з цим, в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від

09 червня 2025 року по справі № 755/8045/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я., про встановлення факту родинного зв`язку, судом також було наголошено про необхідність зазначення всіх спадкоємців померлого та залучення їх до складу учасників справи в якості заінтересованих осіб.

Водночас, як уже зазначалося раніше, ОСОБА_8 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з вимогами про надання йому право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, як особі, яка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 , який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані в порядку частини другої статті 1259 ЦК України (справа № 760/17892/25), а також вимогу про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті спадкодавця (справа № 760/19017/25).

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. Надання у справі повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» пунктом 3 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між спадкоємцями ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , існує спір про право цивільне на спадкове майно, що належало на день смерті спадкодавця, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження, що дає правові підстави залишити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», статтями 15, 1217, 1268 ЦК України, статтями 260, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова