Провадження № 2/466/1174/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого- судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свита А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Басика А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», з участю третьої особи: Служби припинення та відновлення розподілу природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

16 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», з участю третьої особи: Служби припинення та відновлення розподілу природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», у якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним припинення 15.12.2025 газопостачання у квартирі АДРЕСА_1 ; зобов`язати службу припинення та відновлення природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» відновити газопостачання у квартирі АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на свою користь завдану моральну шкоду у розмірі 81 000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2025 працівниками служби припинення та відновлення природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» припинено газопостачання у квартирі АДРЕСА_1 на підставі документа, згідно якого було припинено газопостачання. Договір приєднання не розірвано, рішення суду про стягнення з нього боргу немає, тому відповідачем нанесено йому моральну шкоду та шкоду його здоров`ю у зв`язку із припиненням газопостачання.

05 січня 2026 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у яком зазначає, що споживач ОСОБА_1 не вперше вчинив порушення Кодексу ГРС у виді несанкціонованого відновлення газоспоживання, а саме: 23.05.2025 представниками Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Генгало І.С. та Широчук А.В. було припинено газопостачання споживачу ОСОБА_1 за тією ж адресою: АДРЕСА_2 , склавши про це акт №481- 3/25 від 23.05.2025 через наявність витоків газу. 03.12.2025, виявивши порушення Кодексу ГРС та оформивши відповідні матеріали про порушення (несанкціоноване відновлення газоспоживання), співробітники Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинили газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , склавши про це акт №910-3/25 від 03.12.2025 з відміткою про допущене порушення «несанкціоноване відновлення газоспоживання». Описані попередні припинення газопостачання від 23.05.2025 та 03.12.2025 споживач не оскаржував, а відповідно, їхня протиправність не встановлена. Зазначає, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» законно та з дотриманням встановленого порядку було припинено газопостачання до об`єкта споживача ОСОБА_1 . Таким чином, позивачем не доведено протиправності припинення газопостачання за його адресою по АДРЕСА_2 . Відповідно, похідна позовна вимога про зобов`язання відновити газопостачання за вказаною адресою не може підлягати задоволенню зважаючи на законність та підставність такого припинення. Крім того зазначає, що позивач жодним чином не заперечує й не спростовує наявність у нього боргу за розподіл природного газу. Також позивач визнає факт укладення договору про розподіл природного газу та не спростовує того, що до припинення газопостачання газу він користувався природним газом для своїх побутових потреб, що черговий раз підтверджує правомірність дій ТОВ «Газорозподільні мережі України». У задоволенні позову просить відмовити.

29 січня 2026 на адресу суду від представника відповідача Басика А.М. надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що позивач не є власником квартири АДРЕСА_1 , відтак його право не могло бути порушено, доказів реєстрації за вказаною адресою позивачем не надано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги, які викладені в позовній заяві підтримав, просив задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав викладених у таких.

Представник відповідача Басик А.М. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив у таких відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Представник третьої особи Служби припинення та відновлення розподілу природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час судового засідання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Правовідносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) споживачами газу регулюються ст. 714 ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс ГРМ); Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827.

Споживач - це фізична особа, яка купує, замовляє, використовує або має намір придбати товари, роботи чи послуги для власних, особистих (побутових) потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. Він має право на належну якість продукції, безпеку, достовірну інформацію, відшкодування збитків, а держава захищає його права.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 зі справи № 1-23-32/135-08-4825.

Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17)

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500:

Побутовий споживач має право, зокрема, на: вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звірки розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому договором постачання порядку; оскаржувати будь-які несанкціоновані, неправомірні чи інші дії постачальника, що порушують права споживача, та брати участь у розгляді цих скарг на умовах, визначених чинними нормативно-правовими актами та договором постачання.

Побутовий споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; не пізніше ніж за двадцять робочих днів до звільнення приміщення або повного припинення газоспоживання письмово повідомити діючому постачальнику про розірвання договору та розрахуватися за спожитий природний газ; безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильник газу, представників постачальника після пред`явлення ними відповідних службових посвідчень для звіряння показань фактично використаних обсягів природного газу; своєчасно повідомляти постачальника про всі зміни щодо персоніфікованих даних в заяві-приєднанні; не пізніше ніж за двадцять днів до звільнення приміщення або повного припинення споживання природного газу письмово повідомити постачальника про розірвання договору постачання та розрахуватися за спожитий природний газ.

Судом встановлено, що станом на дату складення Акту №942-3/25 від 15.12.2025 про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) у зв`язку із несанкціонованим відновленням газопостачання та наявності заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ, ОСОБА_1 не був та не є власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 07.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик Мирославовю Іванівною, дана квартира належить ОСОБА_5 , що також видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №222928669 від 07.09.2020. Також ОСОБА_1 не має речових прав щодо володіння чи користування даною квартирою, доказів реєстрації у даній квартирі позивач суду не надав.

Судом встановлено, що про зміну власника, а відповідно і побутового споживача власник ОСОБА_5 відповідача повідомила 13 січня 2026 року, у зв`язку з чим просила укласти договір, а також окремою заявою просила відновити газопостачання у вказаній квартирі.

Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, саме на позивача ЦПК України покладає обов`язок надати належні докази на підтвердження своїх вимог.

В той же час позивачем за позовом не надано належних доказів на підтвердження обставин, викладених у позові.

З огляду на вищенаведене, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження користування саме ним газом за вказаною адресою, як і не надав доказів щодо його приналежності до вказаної квартири, проживання чи реєстрації у такій, відповідно що він є споживачем послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», тому на переконання суду позивач ОСОБА_1 не є належним позивачем у даній цивільній справі, отже приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Якщо рішення ухвалено на користь відповідача, а позивач звільнений від сплати судового збору, то вони компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 352-354 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», , місцезнаходження: м. Львів, вул. Золота, 42, з участю третьої особи: Служби припинення та відновлення розподілу природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», місцезнаходження: м. Львів, вул. Золота, 42 про зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя Р. Б. Єзерський