КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2347/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що йому на праві власності належав автомобіль марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_3 від 31 липня 2014 року.

Вказаний транспортний засіб вибув з його володіння поза волею на підставі підроблених документів, у зв`язку з чим у лютому 2021 року він звернувся до Подільського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом заволодіння автомобілем шахрайським шляхом.

У червні 2021 року він звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати недійсним договір комісії № 6179/20/004280 від 13 листопада 2020 року, укладений між ним та ТОВ «Укравтотехтрейд»; визнати недійсним договір купівлі-продаж транспортного засобу № 6179/20/004280 від 13 листопада 2020 року, а саме транспортного засобу марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, зареєстрований 31 липня 2014 року, укладений між ТОВ «Укравтотехтрейд» та ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності на цей транспортний засіб; витребувати від відповідача на його користь транспортний засіб.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у справі № 753/11442/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року, позовні вимоги було задоволено частково. Серед іншого, витребувано від відповідача на користь позивача транспортний засіб марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

12 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білоконем М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69840554 з примусового виконання виконавчого листа про витребування вищезгаданого транспортного засобу.

18 вересня 2023 року приватним виконавцем Білоконем М.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Через безрезультатний розшук транспортного засобу, тобто неможливість виконати рішення суду, позивачеві було повернуто виконавчий лист без виконання.

З огляду на зазначені обставини, а також через неможливість повернути транспортний засіб в натурі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 05 березня 2025 року, ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 1213 ЦК України, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 128 893,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний автомобіль не є втраченим чи знищеним, матеріалами справи, зокрема висновком експерта доводиться, що він перебуває у володінні відповідача та може бути повернутий позивачу в натурі, а тому позивач не позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий лист про витребування транспортного засобу до виконання.

Позивач, не погодившись із вказаним судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нібито у позивача є можливість повернути автомобіль в натурі. Здійснені приватним виконавцем заходи щодо розшуку автомобіля виявилися безрезультатними.

Крім того, у відповідача було безліч варіантів виконати рішення суду, зокрема привезти автомобіль по місцю проживання позивача, передати автомобіль виконавцю, передати автомобіль Національній поліції Україні. Натомість жодних дій з повернення автомобіля вчинено не було, як до, так і після звернення з позовом чи проведення експертизи.

Враховуючи, що неможливість повернення позивачу належного йому транспортного засобу пов`язана з тим, що автомобіль не було розшукано протягом року з моменту подання його в розшук, до відносин з витребування майна підлягають субсидіарному застосуванню приписи частини другої статті 1213 ЦК України - стягнення вартості транспортного засобу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема вказує, що позивач використовує неналежний спосіб захисту цивільних прав, навмисно приховував від суду та відповідача наявність кримінального провадження № 000322, наявність арешту спірного автомобіля та неможливість користування ним, а тому стягнення вартості автомобіля, який може бути повернутий позивачу в натурі, не відповідає завданням цивільного законодавства України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Коміса М.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

ОСОБА_1 та/або його представники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що із 31 липня 2014 року у власності ОСОБА_1 перебував транспортний засіб марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яке видане Центром ДАІ 8001 31 липня 2014 року, дата першої реєстрації: 28 квітня 2010 року.

13 листопада 2020 року в ТСЦ 8041 м. Києва за заявою ОСОБА_2 № 279474435 була проведена технічна операція «перереєстрація на нового власника за дог. купівлі-продажу (СГ)» автомобіля марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Перереєстрація відбулась на підставі договору, укладеного СГ № 6179/20/004280 від 13 листопада 2020 року.

Позивач звернувся до Подільського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення за фактом заволодіння транспортним засобом шахрайським шляхом, відомості про що 24 лютого 2021 року внесено до ЄРДР за № 0000355 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ці обставини встановлені судом на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у справі № 753/11442/21.

Вказаним судовим рішенням позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: визнано договір комісії № 6179/20/004280 від 13 листопада 2020 року, укладений між ТОВ «Укравтотехтрейд» та ОСОБА_1 , недійсним; визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6179/20/004280 від 13 листопада 2020 року, укладений між ТОВ «Укравтотехтрейд» та ОСОБА_2 , недійним; витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 транспортний засіб марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_4 (до перереєстрації НОМЕР_2 ); в іншій частині позову відмовлено.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року, тобто набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання.

12 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білоконем М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69840554.

18 вересня 2023 року приватним виконавцем Білоконем М.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Зі змісту цієї постанови вбачається, що здійснені виконавцем заходи щодо розшуку автомобіля марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , виявились безрезультатними, оскільки більше року з дня оголошення транспортного засобу у розшук його знайдено не було.

03 січня 2025 року на виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року проведено транспортно-товарознавчу експертизу та був складений висновок експерта № 1182/01/2025 транспортного засобу - автомобіля марки «DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і на захист яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 був власником автомобіля DACIA» модель «LOGAN», 2007 року випуску. Надалі транспортний засіб вибув з володіння позивача поза його волею та перейшов у власність і володіння ОСОБА_2 .

Підставою для реєстрації спірного транспортного засобу за відповідачем став договір комісії № 6179/20/004280 від 13 листопада 2020 року, укладений між ТОВ «Укравтотехтрейд» та ОСОБА_1 , та договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6179/20/004280 від 13 листопада 2020 року, укладений між ТОВ «Укравтотехтрейд» та ОСОБА_2 .

За загальним правилом правовідносини в разі вибуття майна з володіння особи - власника поза його волею, якщо між сторонами немає будь-яких договірних відносин, регулюються приписами статей 387, 388 ЦК України.

На виконання рішення суду від 15 листопада 2021 року у справі № 753/11442/21 видано виконавчий лист, який з 12 вересня 2022 року перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця Білоконя М.В.

Приватний виконавець 18 вересня 2023 року повернув вказаний виконавчий лист без виконання на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» через те, що транспортний засіб боржника, розшук якого здійснювався поліцією, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. Інші заходи, вжиті виконавцем, а саме виклик боржника до приватного виконавця, також не виявилися успішними, оскільки боржник такі виклики проігнорував.

Згідно із частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (частина друга статті 1213 ЦК України).

Отже, позивач скористався своїм правом на витребування рухомого майна із чужого незаконного володіння і суд його позов задовольнив.

Проте, оскільки відповідачем рішення суду не виконане добровільно, а також в примусовому порядку, позивач, скориставшись положеннями частини другої статті 1213 ЦК України, пред`явив позов про стягнення вартості витребуваного транспортного засобу.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що підстави для стягнення з відповідача вартості автомобіля відсутні, оскільки автомобіль наявний у відповідача, не знищений і не втрачений, оскільки відповідач на виконання ухвали суду про призначення експертизи надавав його судовому експерту для огляду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, від яких залежить правильне вирішення спору, та зроблені із правильним застосуванням норм матеріального права.

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції при ухваленні рішення взяв до уваги вказану постанову в частині тлумачення норм права щодо можливості обрання кондикційного способу захисту після ухвалення рішення про віндикацію.

Дійсно, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 95, 96 постанови від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21виснувала, що субсидіарне застосування кондикції у широкому сенсі у справі, яка переглядається, не свідчить про існування будь-якої конкуренції між способами захисту у спірних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду повторює, що правовідносини між сторонами виникли внаслідок протиправного вибуття транспортного засобу з володіння позивача поза його волею, регулюються статтями 387, 388 ЦК України. Проте вже після ухвалення судом рішення у справі № 201/12569/16 вимога власника про витребування майна з чужого незаконного володіння (у зв`язку з неможливістю виконання рішення про його повернення і повернення майна в натурі) не регулюється правилами про віндикацію.

Тобто можливість застосування у цій справі правового механізму, характерного передовсім для відносин кондикції, обумовлюється тими особливими обставинами, які виникли вже після ухвалення судом рішення у справі № 201/12569/16 про витребування майна з чужого незаконного володіння та істотно вплинули, якщо не унеможливили взагалі, на здатність позивача відновити порушені права із застосуванням правового інструменту віндикаційного позову.

Однак, у даній справі інші обставини, які відрізняються від тих, що були встановлені у справі № 201/9127/21.

В пунктах 131, 132 постанови від 25 вересня 2024 року зазначено, що суди встановили, що рішення суду про задоволення віндикаційного позову тривалий час перебувало на примусовому виконанні, виконавці здійснили ряд необхідних дій для виконання рішення суду. Відповідачка - боржниця у виконавчому провадженні - не з`являлася на виклики виконавців та всупереч вжитим місцевим судом заходам забезпечення позову передала автомобіль сторонній особі. Накладені виконавцем штрафи та подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності також не сприяли виконанню судового рішення. Спірний автомобіль не вдалося відшукати протягом року, у зв`язку із чим виконавець повернув виконавчий лист стягувачу. Відповідачка підтвердила факт відсутності в неї спірного автомобіля у зв`язку з тим, що передала його своєму синові; місцезнаходження транспортного засобу на момент розгляду судами цієї справи їй невідомо.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій правильно обґрунтовували свої висновки на тому, що обставини неможливості розшукати автомобіль є такими, що підтверджують неможливість повернути цей автомобіль позивачу в натурі.

За змістом ЦПК України, в тому числі частини четвертої статті 263 ЦПК України, Верховний Суд висловлює правові висновки у певних справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ та фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами в певних суспільних правовідносинах.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду у кожній конкретній справі.

Враховуючи наведене, правові висновки Верховного Суду не носять універсального характеру для всіх без виключення справ, у яких при цьому відмінні фактично установлені обставини спірних правовідносин.

У справі, яка наразі переглядається апеляційним судом, відсутні дані про здійснення виконавцем усіх можливих дій для виконання рішення суду про витребування автомобіля із незаконного володіння відповідача на користь позивача. Натомість установлено, що автомобіль наявний у відповідача, що не виключає можливості виконати судове рішення, яке набрало законної сили.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд покладає на нього тягар вчинення якихось дій для повернення автомобіля є безпідставними, оскільки саме позивач обрав спосіб захисту витребування майна та він, як стягувач, має певні права у виконавчому провадженні, якими не скористався.

Судом не встановлена неможливість виконання рішення суду про витребування майна, що виключає застосування способу захисту, передбаченого частиною другою статті 1213 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Твердження апеляційної скарги зводяться до власного розуміння позивачем судової практики, незгоди з рішенням суду та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 рокуу даній справі - без змін.

У такому разі новий розподіл судових витрат позивача не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: К.П. Приходько

Д.О. Таргоній