Справа № 953/3155/25
Провадження № 2-п/638/61/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря Двойних А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду міста Харкова заяву представника Харківської міської ради про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 27.01.2026 року у цивільній справі №953/3155/25, -

встановив:

Представник Харківської міської ради звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 27.01.2026 року з тих підстав, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 08.05.2025 відкрито провадження у справі № 953/3155/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про відшкодування збитків. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. хвалою Проте, у Харківської міської ради була відсутня можливість для підготовки і подання відзиву на позовну заяву у справі № 953/3155/25 у строк, визначений у Шевченківського районного суду міста Харкова від 08.05.2025, та для забезпечення явки представника в судове засідання 27.01.2026 у зв`язку з наступними поважними (об`єктивними) обставинами. 24.02.2022 російська федерація віроломно розпочала повномасштабний воєнний наступ на територію України. З перших днів війни місто Харків потерпає від численних ракетно-бомбових обстрілів ворога, знаходячись майже в облозі. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 ІХ, в Україні з 24.02.2022 введено та до теперішнього часу діє воєнний стан. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (зі змінами) Харківська міська територіальна громада віднесена до переліку територій активних бойових дій з 24.02.2022 по 15.09.2022, а з 15.09.2023 віднесена до території можливих бойових дій. Разом з цим, враховуючи територіальну наближеність до кордону з ворогом, реальна загроза обстрілів з різних видів озброєння існує щоденно. Робота посадових осіб уповільнюється постійними сповіщеннями про повітряні тривоги, час яких може тривати годинами. 02.03.2022 вчинено обстріл будівлі Харківської міської ради, внаслідок чого виникла руйнація будівель розташованих поблизу будівлі та безпосередньо повна або часткова руйнація конструкцій у службових приміщеннях Харківської міської ради розташованих за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 7. На даний час відсутній доступ до приміщень міської ради та не визначено стану будівлі щодо її придатності та безпечного для життя перебування в ній співробітників міської ради. У зв`язку з чим, працівники переведені на дистанційну роботу, що значно уповільнює внутрішньовідомчу взаємодію між виконавчими органами Харківської міської ради, в тому числі, реєстрацію кореспонденції, її опрацювання, складання письмових доручень та їх направлення до безпосередніх виконавців. Робота та функціонування Харківської міської ради та її виконавчих органів здійснюється в особливому режимі, який, крім вищезазначеного, ускладняється постійними перебоями електропостачання, телефонного зв`язку та інтернету, знищенням та суттєвим пошкодження матеріально-технічної бази виконавчих органів міської ради, а також кадровим дефіцитом. Крім того, зазначав, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 24 грудня 2024 року на належний йому автомобіль, який був припаркований біля багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , впала гілка дерева та пошкодила його. Позивач вважає, що пошкодження його автомобіля було завдано внаслідок падіння дерева, яке знаходиться у власності та утриманні територіальної громади, тому за таким суб`єктним складом в якості єдиного відповідача за даним позовом зазначено Харківську міську раду. Вважаємо, що Харківська міська рада є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки Харківська міська рада не є заподіювачем шкоди Позивачу та не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями інших осіб, не порушила суб`єктивні права, свободи чи інтереси Позивача в межах заявлених позовних вимог, виходячи з наступних доводів із посиланням на належні приписи законодавчих актів. На підставі вищевикладеного заявник просить суд переглянути заочне рішення суду від 27.01.2026 року, скасувавши його та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

12.03.2026 року від представника позивача адвоката Романченка О.М. надійшли письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду від 27.01.2026 року.

Заявник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.287 ЦКУ заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадження судді Шевченківського районного суду м. Харкова Подус Г.С. 07.05.2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Харківської міської ради про відшкодування збитків.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Харкова від 08.05.2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про відшкодування збитків було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.07.2025 року на 13-15 годину, про що сторонам було повідомлено через підсистему «Електронний суд», оскільки обидві сторони є її зареєстрованими користувачами.

Вищевказану ухвалу суду відповідач отримав 08.05.2025 року, про що свідчить відмітка «Отримання в ЕС».

В підготовче судове засідання від 03.07.2025 року представник відповідача не з`явися, про причини неявки суд не повідомив, через що судове засідання було відкладено на 10.09.2025 року 13-15 годину.

Судову повістку відповідачем було отримано через підсистему «Електронний суд» 04.07.2025 року.

01.08.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із перебуванням відповідальної особи за ведення вищевказаної справи у відпустці.

На підставі вищезазначеного клопотання судове засідання було відкладено на 18.11.2025 року 14-00 годину.

Судову повістку відповідачем було отримано через підсистему «Електронний суд» 10.09.2025 року.

18.11.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі. Натомість жодних доказів надано суду не було.

Ухвалою суду від 18.11.2025 року підготовче судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про відшкодування збитків було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 27.01.2026 року 10-00 годину.

26.01.2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі. Натомість жодних доказів надано суду не було.

Слід також заначити, що впродовж часу з моменту відкриття провадження у справі і до моменту ухвалення заочного судового рішення (з 08.05.2025 року по 27.01.2026 року) представником відповідача не було подано відзиву на позовну заяву, клопотань про поновлення строку на його подачі, тощо.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що посилання представника Харківської міської ради на обставини, що унеможливлювали забезпечити явку іншої особи (юрисконсульта ХМР), або недостатність часу для подачі відзиву та позовну заяву із доказами, як на докази, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, згідно чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити. Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач також має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Судом враховано, що докази на які посилається заявник у заяві про перегляд заочного рішення не є істотними для правильного вирішення справи, а обставини зазначені у заяві не стверджуються будь-якими доказами, що безумовно не може бути прийняті судом до уваги при вирішенні питання про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 27.01.2026 року.

Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що підстави для скасування заочного рішення відсутні.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 зазначеного Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного Закону).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним З`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268, від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з розрахунку, наданого представником позивача витрати становлять 5000,00 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що витрати на послуги адвоката в розмірі 5000,00 грн. за даною справою є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву представника Харківської міської ради про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 27.01.2026 року у цивільній справі №953/3155/25 залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала в частині стягнення витрат на правничу допомогу може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: