Провадження № 22-ц/812/830/26 Головуючий суду першої інстанції Маржина Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 484/7148/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Чистій В.В.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 лютого 2026 року, повне судове рішення складено 25 лютого 2026 року, постановлену під головуванням судді Маржиної Т.В., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Синюхинобрідська сільська рада Первомайського району Миколаївської області та ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, яку уточнила в подальшому, про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Синюхинобрідська сільська рада Первомайського району Миколаївської області.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_4 , який за життя склав заповіт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0091 на користь ОСОБА_1 .

Проте, заявниця не змогла оформити свої спадкові права, оскільки в Державному акті на право власності на цю земельну ділянку невірно зазначено прізвище батька заявниці, а саме вказано, що земельна ділянка належить « ОСОБА_5 », тоді як правильним є написання прізвищі « ОСОБА_6 »

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 041386 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 25, виданий Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області 02 грудня 2004 року на ім`я « ОСОБА_4 », належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року до участі у справі залучено заінтересовану особу ОСОБА_3 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що за наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: спадкоємця за законом - його доньки ОСОБА_7 та спадкоємця за заповітом ОСОБА_8 , які не залучені заявницею до участі у справі вбачається наявність спору про право з приводу спадкування.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незважаючи на ту обставину, що після смерті спадкодавця, окрім заявниці є ще інші спадкоємці, однак кожен із них успадковує різне майно на підставі раніше складених спадкодавцем заповітів, у зв`язку з чим їхні інтереси не перетинаються, що виключає наявність спору про право.

При цьому заявницею подано заяву про встановлення факту належності покійному державного акту на право приватної власності саме на ту земельну ділянку, яка підлягає успадкуванню лише заявницею.

Судом не зазначено, хто саме є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом, який би оспорював право заявників на прийняття спадщини, тобто не встановлено, між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Твердження суду про те, що існують інші спадкоємці, не заслуговує на увагу, так як суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є спадкоємцями за заповітом на різні земельні ділянки, а ОСОБА_7 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не надала документів, які б підтвердили факт наявності її обов`язкової частки на спадкове майно, та не оспорювала право заявників на прийняття спадщини.

Крім того, це можна було встановити лише при розгляді справи по суті за участю самих ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Ураховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що з фотокопії спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Шинкарук Н.І. вбачається, що за життя ОСОБА_4 склав два заповіти:

від 09 листопада 2017 року, відповідно до якого заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , земельну ділянку площею 4,46 га (кадастровий номер :01:000:0091) розташовану в межах території Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області;

від 30 січня 2018 року, відповідно до якого заповідав: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , земельну ділянку площею 3,15 га, що знаходиться в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0219; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , земельну ділянку площею 4,11 га, що знаходиться в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, кадастровий номер :01:000:0074.

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про прийняття спадщини звернулись:

-10 червня 2025 року заявниця у справі - донька померлого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 33);

-31 липня 2025 року онука ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 32 );

В матеріалах спадкової справи відсутні заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( спадкоємець за заповітом) та ОСОБА_14 (спадкоємиці за законом).

Частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 270 ЦК України).

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку померлому не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки в цьому випадку існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню.

Суд першої інстанції має встановити, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21.

Так, у заяві про встановлення факту ОСОБА_1 зазначає, що вона є спадкоємицею після смерті батька за заповітом від 09 листопада 2017 року на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0091, інша спадкоємиця, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 30 січня 2018 року, успадковує земельну ділянку з кадастровим номером :000:0074 та в цьому ж заповіті земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0219 має право успадкувати ОСОБА_8 . Останній із заявою про прийняття спадщини за законом не звертався, як і не зверталася з такою заявою до нотаріуса дочка померлого ОСОБА_15 .

Отже, за встановленими обставинами спадкоємці за заповітом успадковують різне нерухоме майно на підставі складених спадкодавцем заповітів, а відтак їхні інтереси не перетинаються. Заявниця ОСОБА_1 просила встановити факт належності правовстановлюючого документа померлому, оскільки не встановлення цього факту перешкоджає їй успадкувати земельну ділянку за заповітом від 09 листопада 2017 року.

Яким чином встановлення цього факту порушує права інших спадкоємців, суд першої інстанції не зазначив та не встановив у судовому рішенні хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював факт належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 041386 спадкодавцю та право ОСОБА_1 на прийняття спадщини за заповітом на земельну ділянку, що зазначене в цьому документі, тобто не встановив між ким існує спір про право, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Необхідність встановлення факту належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 041386 спадкодавцю для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом пов`язана з розбіжностями у прізвищі померлого, яке зазначено у свідоцтві про смерть та у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії МК № 041386.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, залишаючи подану ОСОБА_1 заяву без розгляду, зазначив, що заявниця при звернення до суду із заявою не зазначила у заяві інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 .

Між тим, відповідно до статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21, від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21.

Суд першої інстанції, виходив з того, що заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту й визначила заінтересованою особою Синюхінобрідську сільську раду Первомайського району Миколаївської області, а в подальшому й ОСОБА_3 , проте подана заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу стосується прав та обов`язків інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 .

Тобто, суд першої інстанції вказав, що, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця неправильно визначилася з учасниками справи.

Разом із цим, такі висновки не узгоджуються з вищенаведеними нормами права та правовими позиціями Верховного Суду, а неправильне визначення заявником заінтересованої особи не може бути правовою підставою для залишення заяви без розгляду.

Судом не враховано, що відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заінтересовані особи в окремому провадженні повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Таким чином, суд, зазначивши про незалучення до участі у справі заінтересованих осіб, не врахував норми ЦПК України, зокрема частину 3 статті 294 ЦПК України, а відтак не вирішив питання про належний склад учасників справи.

Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.

За викладених обставин ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції підлягають розподілу після вирішення справи по суті спору.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 лютого 2026 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Синюхинобрідська сільська рада Первомайського району Миколаївської області та ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.