ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4624/26 Справа № 212/7440/25 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 212/7440/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу 15 січня 2026 року, яке ухвалено суддею Власенко М. Д. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 20 січня 2026 року,

УСТАНОВИВ:

В червні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (надалі - ТОВ «Споживчий Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2024 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.07.2024-100001126 за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 12 000 грн строком на 210 днів. Пунктом 3.1 договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Відповідно до договору від 09 липня 2024 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 12 000 грн строком на 210 днів.

ТОВ «Споживчий кредит» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі, у свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 03 лютого 2025 року, утворилась заборгованість у розмірі 39 082,65 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту 11 704,36 грн, заборгованості по процентам 20 482,65 грн, комісії - 895,64 грн, неустойки за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання 6 000 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,20 грн.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу 15 січня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року у загальному розмірі 28 226 грн 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» суму судового збору розмірі 1 749 грн 50 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за процентами та комісією та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги у відповідній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами у справі укладено Кредитний договір № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової.

Відтак, відповідачкою та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами.

Позивачем до матеріалів справи долучено докази виконання ТОВ «Споживчий Центр» своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі та доведено розмір наявної заборгованості відповідачки за вказаним договором, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволені позову в частині заборгованості за процентами та комісією.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ціна позову у даній справі становить 39 082,65 грн, що менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.07.2024-100001126, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання /видачі кредиту - 09 липня 2024 року, сума кредиту - 12 000 грн; строк на який надається кредит - 210 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 03 лютого 2025 року.

Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.6).

Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 20% від суми Кредиту та дорівнює 2 400 грн Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п.8).

Згідно п.18, позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену у ч.1, 5 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», примірник цього договору.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3834,77 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 34 226,06 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 22 226,06 грн (п.12 договору).

Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,88 % (денна процентна ставка) = (22226,06 / 12000) / 210 * 100% (п.6 договору).

Проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (п.11 договору).

Також, сторонами погоджено Графік платежів (п.12), яким визначено дату чергового платежу, загальний розмір чергового платежу (розмір платежу з процентів, розмір платежу з комісії, розмір платежу з суми кредиту)

Також, п.9 визначено графік платежів, де зазначено дату чергового платежу, загальний розмір чергового платежу (розмір платежу з процентів у складі чергового платежу, розмір платежу з комісії та розмір платежу з суми кредиту).

Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатотром А437 підписано паспорт споживчого кредиту, де вказано основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта: тип кредиту - кредитні лінія, сума/ліміт кредиту - 12 000 грн, строк кредитування - строк на який надається кредит 210 днів з дати його надання, мета отримання кредиту - кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор, спосіб та строк надання кредиту - дата надання/видачі кредиту 23 серпня 2024 року, шляхом перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка - 321,93 %, тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом - 22 226,06 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 34 226,06 грн, реальна річна процентна ставка - 3834,77 %; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію тощо.

Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року, заборгованість відповідача складає 39 082,65 грн, з яких: 11 704,36 грн - основний борг, 20 482,65 грн - проценти, 895,64 грн - комісія, 6 000 грн - неустойка, що проценти по кредиту нараховані за період з 09 липня 2024 року по 03 лютого 2025 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстнації виходив з того, що згідно умов кредитного договору та узгодженого сторонами графіку платежів (п.9,12 Кредитного договору), сума для повернення за тілом кредиту має складати 12 000 грн, за процентами - 19 826,06 грн, за комісією 2 400 грн, а всього 34 226, 06 грн, що відповідає змісту узгодженого сторонами п.12 кредитного договору. При цьому з вказаної суми заборгованості, що визначена п.12 кредитного договору, треба виключити 6 000 грн частково повернутої відповідачем заборгваності, тому сумою для стягнення буде 28 226,06 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими виснвоками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір № № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, а тому на думку колегії суддів, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Однак, отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, не повністю повернула у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту та сплати процентів.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на незаконність включення до умови договору обов`язку позичальника сплатити комісію, проте апеляційний суд відхиляє такі доводи відповідача з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

У розділі кредитного договору «8. Позичальник має право» передбачено право позичальника на отримання інформації за договором, плата за одержання такої інформації ні в умовах кредитного договору, ні в паспорті споживчого кредиту, ні в графіку платежів не передбачена.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке.

Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Кредитний договір № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 2 400 грн. Наведені приписи ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» прямо не вказувають на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту.

Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, умови кредитування, визначені у паспорті споживчого кредиту, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови, та як наслідок відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача комісії в розмірі 895,64 грн.

У позовній заяві ТОВ «Споживчий центр» просило, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, виходив з того, що згідно умов кредитного договору та узгодженого сторонами графіку платежів (п.9,12 Кредитного договору), сума процентів для повернення за кредитним договором складає 19826,06 грн.

Апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справа № 320/8618/15-ц провадження № 61-4393сво18, на суд покладено обов`язок з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню.

Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року, проценти за користування кредитом нараховані за період з 09 липня 2024 року по 03 лютого 2025 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 12 000 грн зі строком користування 210 днів, з фіксованою незмінною процентною ставкою в розмірі 1 % за 1 день користування.

ОСОБА_1 підписала електронним підписом кредитний договір, чим погодилась із запропонованими умовами договору.

Договір підписаний електронним підписом кредитодавця та відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора E437.

Дійсно, згідно умов кредитного договору та узгодженого сторонами графіку платежів (п.9,12 Кредитного договору), сума процентів за кредитним договором мала становити 19 826,06 грн, однак ця сума розрахована за умови щомісячного поверенння відповідачкою частини кредитних коштів, що останньою не здійснювалось.

Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання з поверення кредитних коштів, колегією суддів проведено наступний розрахунок заборгованості за процентами в межах строку дії кредитного договору: 210 х (12 000 / 100 х 1) = 25 200 грн.

Отже, за умови відсутності з боку відповідачки щомісячного поверенння частини кредитних коштів, розмір заборгованості за процентами, в межах строку дії кредитного договору, становить 25 200 грн.

Разом з тим, відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 6 000 грн від 09 липня 2024 року, яка врахована позивачем під час формування довідки про заборгованість.

Таким чином розмір процентів за користування кредитом, який підлягає стягенню з відповідачки на користь позивача, складає 20 482,65 грн, що підтверджується довідкою - рахунком за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року.

Щодо вимог про стягнення неустойки.

Відповідно допункту 7.6 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником будь-яких грошових зобов`язань за Договором Кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом.

В Заявці Кредитного договору № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року передбачено, що неустойка: 120 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.13).

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час.

Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахована неустойка за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідача 6 000 грн неустойки відсутні.

Підсумовуючи вище наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року в розмірі 32 187,01 грн яка складається з 11 704,36 грн заборгованості за основною сумою боргу, 20 482,65 грн заборгованості по несплаченим процентам.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змініти, збільшивши стягнутий судом першої інстанції розмір заборгованості за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року з 28 226 грн 06 коп до 32 187 грн 01 коп.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне збільшити стягнутий судом першої інстанції розмір витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог з 1 749,50 грн, до 1 995 грн виходячи з розрахунку (32 187,01 грн * 2 422,40 грн / 39 082,65 грн).

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 2 992,50 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу 15 січня 2026 року змінити, збільшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» розмір заборгованості за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року з 28 226 грн 06 коп до 32 187 (тридцять дві тисячі сто вісімдесят сім) грн 01 коп.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу 15 січня 2026 року змінити, збільшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» розмір судового збору з 1 749 грн 50 коп до 1 995 (одна тисяча дев`ятсот дев`яноста п`ять) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2 992 (дві тисячі дев`ятсот дев`яноста дві) грн 50 коп витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: