Справа № 287/1849/23
провадження 2-н/287/26/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Нижник Г.П., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут», представник заявника Слюсар Олексій Миколайович про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» звернулося до Олевського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ. У вказаній заяві заявник просить суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» заборгованості за спожитий природній газ в сумі 6507,77 грн, інфляційні втрати в сумі 88,31 грн, 3% річних в сумі 21,21 грн та судовий збір в сумі 268,40 грн.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява передана судді Нижнику Г.П.

На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 .

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 167 ЦПК України, розгляд заяви проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України,судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 1 ст. 162 ЦПК України встановлено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Пунктами 3,4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (втому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 66, 67, 162 ЖК України передбачено, що за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Проте, заявником не надано відомостей, що ОСОБА_1 в період утворення заборгованості була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували, що боржник ОСОБА_1 користується об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суду не доведено, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

Як установлено судом під час дослідження матеріалів заяви про видачу судового наказу, ТОВ «Житомиргаз збут», звертаючись із вимогою про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, не додало до заяви належного та обов`язкового для розгляду такого виду вимог документа, а саме копії договору, укладеного у письмовій (у тому числі електронній) формі, на підставі якого заявлено вимогу про стягнення грошової заборгованості.

Натомість до заяви долучено лише бланк Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та бланк заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Житомиргаз збут». Разом із тим зазначені бланки не містять персональних (анкетних) даних боржника ОСОБА_1 не підписані нею, відсутній як власноручний підпис, так і електронний підпис, а також не зазначено дату їх укладення чи приєднання до умов договору.

Крім того, надана інформація щодо особового рахунку № НОМЕР_1 сама по собі не підтверджує факту існування між заявником та боржником договірних правовідносин, у тому числі з урахуванням частки у праві власності, та не може вважатися належним доказом укладення договору у письмовій (електронній) формі. Зазначена інформація не замінює собою копію договору, на підставі якого заявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Також заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне користування ОСОБА_1 послугами з постачання природного газу за вказаною адресою, а відтак - виникнення у заявника права грошової вимоги саме до цієї особи.

Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (частина 1 статті 6 Закону України « Про судовий збір»).

Згідно роз`яснень, наведених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Проте, у платіжній інструкції в національній валюті № 17656 від 07.07.2023, яка долучена заявником до заяви, у реквізиті «Призначення платежу» зазначено: «101; Судовий збір за позовом ТОВ «Житомиргаз збут», Олевський районний суд Житомирської обл.». При цьому, прізвище боржника, з якого заявник просить стягнути заборгованість за надані послуги, у цій платіжній інструкції не вказане.

Враховуючи наведене, інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу заяви про видачу судового наказу, боржником за яким є ОСОБА_1 , заявником сплачено судовий збір, відсутня, а отже суддя дійшов висновку про те, що додана заявником платіжна інструкція не є належним доказом сплати судового збору за даною заявою.

Вказаний висновок підтверджено Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 755/3292/20 за заявою КП «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу.

Крім того, Київський апеляційний суд у Постанові від 05 травня 2020 року у аналогічній справі № 755/3288/20 зауважив, що: «Аргументи апеляційної скарги про те, що суд перед прийняттям заяви про видачу судового наказу самостійно перевіряє сплату заявником належної суми судового збору, на увагу не заслуговують, оскільки в платіжному дорученні від 11.02.2020 року № 1056 відсутня будь-яка інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу даної заяви сплачено судовий збір. Та обставина, що приклад заповнення графи «Призначення платежу», розміщений на офіційному сайті суду і за вказаним прикладом заявником зазначено «призначення платежу», на висновок суду першої інстанції не впливає, оскільки заповнення платіжного доручення повинно відбуватись відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених вище та з розумінням того, що подаючи заяву про видачу судового наказу, необхідно зазначати інформацію, яка б ідентифікувала, за що саме сплачено судовий збір, зважаючи і на те, що на офіційному сайті суду, зазначено лише загальний приклад.»

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 165 ЦПК України, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» про видачу судового наказу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 166, 167, 258, 260, 261, 353, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут», представник заявника Слюсар Олексій Миколайович про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Г. П. Нижник