ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року

м. Київ

справа № 725/6351/25

провадження № 61-16221св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.

учасники справи:

заявник (стягувач) - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

суб`єкт оскарження - заступник начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюк Олександр Іванович,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний банк України» на ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2025 рокуу складі судді Скуляка І. А. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Кулянди М.І., Одинака О. О., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

1. У липні 2025 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду зі скаргою про скасування постанови заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюка О. І. про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року № 5000448.

2. На обґрунтування вимог скарги зазначало, що рішенням Першотравневого суду м. Чернівців від 19 липня 2011 року у справі

№ 2-473/2011 було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), який у подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

(АТ «Укрексімбанк»), до ОСОБА_2 та його поручителів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №71107С37 від 11 вересня 2007 року у розмірі 618 807,19 грн, судового збору у розмірі 1 700,00 грн та

120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

3. На виконання рішення, судом щодо боржника ОСОБА_1 було видано виконавчий лист № 2-437/2011 від 04 жовтня 2013 року.

4. 29 січня 2016 року старшим державним виконавцем Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

ВП НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-437/2011 від 04жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» 620 627,19 грн.

5. 07 жовтня 2024 року заступником начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюком О. І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП НОМЕР_1) із виконання виконавчого листа

№ 2-437/2011 від 04 жовтня 2013 року на підставі пункту третього частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до відділу ухвали Господарського суду Чернівецької області

від 28 червня 2023 року у справі №926/211-6/13-г.

6. На переконання АТ «Укрексімбанк», постанова про закінчення виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів неправомірною.

7. Враховуючи вищевикладене, АТ «Укрексімбанк» просило поновити пропущений строк для подання скарги та скасувати винесену державним виконавцем постанову.

Короткий зміст судових рішень

8. Ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівці від 11 вересня

2025 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 листопада 2025 року у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду відмовлено.

9. Скаргу АТ «Укрексімбанк» на постанову заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюка Олександра Івановича про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 07 жовтня 2024 року, залишено без розгляду.

10. Відмовляючи у задоволенні клопотання заявника про поновлення строку для звернення до суду та залишаючи скаргу АТ «Укрексімбанк» без розгляду, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що оскаржувану постанову державного виконавця прийнято 07 жовтня 2024 року, водночас зі скаргою на дії державного виконавця АТ «Укрексімбанк» звернулося 21 липня 2025 року, тобто більш ніж через вісім місяців з дня прийняття оскаржуваної постанови.

11. З урахуванням зазначеного, а також того, що АТ «Укрексімбанк» як стягувач у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з моменту відкриття провадження мало доступ до його документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність доказів поважності причин пропуску строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

12. У зв`язку із вищезазначеним суди попередніх інстанцій відмовили

у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання скарги та залишили скаргу АТ «Укрексімбанк» без розгляду на підставі абзацу другого частини другої статті 449 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13. У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Укрексімбанк» на ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівців від 11 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 листопада 2025 року у вказаній справі.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. У касаційній скарзі АТ «Укрексімбанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

16. Підставою касаційного оскарження судових рішень вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

17. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи не було враховано, що АТ «Укрексімбанк» стало відомо про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 24 березня 2025 року виключно із відповіді на письмовий запит щодо стану виконання вказаного виконавчого провадження, наданої Першим відділом Державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих.№33811 від 10 березня 2025 року, до якої було долучено постанову про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року.

18. 26 березня 2025 року AT «Укрексімбанк» звернулось до Першотравневого районного суду м. Чернівці зі скаргою на дії державного виконавця

у виконавчому провадженні НОМЕР_1 (справа №725/2601/25).

19. Водночас, ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівці

від 15 травня 2025 року за наслідками вирішення вищезазначеної скарги,

у задоволенні вимог AT «Укрексімбанк» було відмовлено.

20. AT «Укрексімбанк» оскаржило вищевказану ухвали в апеляційному порядку.

21. За наслідками апеляційного перегляду справи постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2025 року ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким скаргу AT «Укрексімбанк» залишено без розгляду.

22. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що звертаючись 26 березня 2025 року до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 07 жовтня 2024 року, стягувач пропустив установлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою і не подав клопотання про його поновлення із зазначенням поважних причин його пропуску, що має наслідком залишення скарги без розгляду.

23. Оскільки за первинно поданою скаргою не було винесене остаточне рішення по суті, AT «Укрексімбанк» 17 липня 2025 року повторно звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

24. Вищезазначене, на переконання AT «Укрексімбанк», свідчить, що у період із 26 березня 2025 року по 10 липня 2025 року розглядалась скарга

AT «Укрексімбанк» на дії державного виконавця, а відтак лише із ухваленням постанови Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2025 року у справі №725/2601/25 AT «Укрексімбанк» отримало об`єктивну можливість звернутись до суду із новою скаргою.

25. Більше того, зауважує, що повторно скарга була направлена до суду

у десятиденний строк з моменту ухвалення апеляційним судом рішення про залишення первісної скарги без розгляду.

26. Відтак зауважує, що матеріали справи містять виключно докази на підтвердження отримання копії оскаржуваної постанови державного виконавця 24 березня 2025 року, а відтак, помилковим є висновок суду щодо відсутності підстав для поновлення строку для подання скарги.

27. Також AT «Укрексімбанк» вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності можливості дізнатися про оскаржувану постанову державної виконавчої служби із Автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки такий висновок суперечить сталій практики Верховного Суду, зокрема, висновкам, викладеним у постанові від 07 липня 2022 року в справі № 918/539/16.

28. Враховуючи вищенаведене, на переконання AT «Укрексімбанк», суди дійшли необґрунтованих висновків про наявність підстав для відмови

у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця та, як наслідок, залишити скаргу без розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

29. У січні 2026 року ОСОБА_1 , із пропуском строку, встановленого ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року, подала відзив на касаційну скаргу АТ «Укрексімбанк».

30. У відзиві ОСОБА_1 не порушує питання про продовження строку на подачу відзиву, відповідно, останній не враховується судом касаційної інстанції та залишається без розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 липня

2011 року у справі №2-473/2011 позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення боргу за договором кредиту задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 71107С37 від 11 вересня 2007 року у розмірі

618 807,19 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

32. На виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці

від 19 липня 2011 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 .

33. Постановою старшого державного виконавця Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції

від 29 січня 2016 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-437/2011 від 04 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» 620 627,19 грн (солідарно).

34. Постановою заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюком О. І. від 07 жовтня 2024 року закінчено виконавче провадження НОМЕР_1 із виконання виконавчого листа

№ 2-437/2011 від 04 жовтня 2013 року на підставі пункту 3 частини першої

статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до відділу ухвали Господарського суду Чернівецької області

від 28 червня 2023 року у справі №926/211-6/13-г.

35. 26 березня 2025 року АТ «Укрексімбанк» вперше звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 .

36. Ухвалою Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня

2025 року, у задоволенні скарги АТ «Укрексімбанк» відмовлено.

37. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2025 року, ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким скаргу залишено без розгляду

з підстав, визначених частиною другою статті 449 ЦПК України (справа

№ 725/2601/25).

38. 17 липня 2025 року АТ «Укрексімбанк» повторно звернулося до суду зі скаргою на постанову заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюка О. І., про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року, боржник - ОСОБА_1 .

39. У змісті скарги АТ «Укрексімбанк» порушило клопотання про поновлення строку для подання скарги, мотивоване тим, що про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 йому, як стягувачу, стало відомо 24 березня 2025 року із відповіді, на письмовий запит щодо стану виконання вказаного виконавчого провадження, яка надійшла до АТ «Укрексімбанк» засобами поштового зв`язку 24 березня 2025 року.

Позиція Верховного Суду

40. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

41. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

42. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

43. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

44. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише

в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

45. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

46. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

47. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

48. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

49. Предметом касаційного оскарження у справі є ухвала районного суду про залишення скарги AT «Укрексімбанк» на постанову заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюка О. І. про закінчення виконавчого провадження № 5000448 від 07 жовтня 2024 року без розгляду та постанова апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали районного суду.

50. Як встановлено судами попередніх інстанцій, звертаючись до суду зі скаргою AT «Укрексімбанк» обґрунтовувало поважність пропуску строку на звернення до суду зі скаргою тим, що про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 стягувачу стало відомо із відповіді на письмовий запит щодо стану виконання виконавчого провадження, яка надійшла до АТ «Укрексімбанк» засобами поштового зв`язку 24 березня 2025 року.

51. 26 березня 2025 року АТ «Укрексімбанк» вперше звернулося до Першотравневого районного суду м. Чернівці із скаргою на дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження стосовно

ОСОБА_1 .

52. Ухвалою Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня

2025 року, у задоволенні скарги відмовлено.

53. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2025 року, ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким скаргу залишено без розгляду.

54. Повторно зі скаргою до суду АТ «Укрексімбанк» звернулося 17 липня

2025 року.

55. При цьому зазначало, що у період з 26 березня 2025 року по

10 липня 2025 року розглядалася скарга на дії державного виконавця, і лише

з ухваленням постанови Чернівецького апеляційного суду від 10 липня

2025 року у справі № 725/2601/25 у нього виникла об`єктивна можливість повторно звернутися до суду зі скаргою.

56. Більше того, зауважувало, що про порушення своїх прав дізналося лише24 березня 2025 року після отримання відповіді на письмовий запит щодо стану виконання виконавчого провадження.

57. Відтак АТ «Укрексімбанк» вважало, що причини пропуску строку на подання скарги є поважними та пов`язувала початок перебігу такого строку виключно із моментом отримання відповіді на письмовий запит щодо стану виконавчого провадження.

58. Водночас суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вищезазначені підстави, наведені заявником на обґрунтування поважності пропуску строку, не можуть бути визнані поважними, оскільки оскаржувана постанова державного виконавця була прийнята 07 жовтня 2024 року, а АТ «Укрексімбанк», своєю чергою, як стягувач у виконавчому провадженні, мало можливість слідкувати за станом виконавчого провадження із застосуванням автоматизованої системи виконавчого провадження.

59. З такими висновками судів погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

60. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

61. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

62. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

63. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

64. Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

65. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

66. Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

67. Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

68. Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

69. Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

70. Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» вказують на те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження

№ 61-17257св20)).

71. У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав на таке: «водночас об'єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях

статті 341 ГПК України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 ГПК України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).

У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав

у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема,

в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня

2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі

№ 918/333/13-г».

72. У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) Верховний Суд вказав, що: «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності поважності причин для його поновлення,

є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

73. При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року у cправі № 910/18480/20).

74. Відповідно до частини першої 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої

статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

75. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

76. Отже, за змістом цієї норми Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження простим поштовим відправленням.

77. Згідно з частиною третьою, четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

78. У частині першій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь

у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

79. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

80. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

81. Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується, зокрема, надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження.

82. Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначений у Положенні про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5 (далі - Положення).

83. Розділ VІI Положення регламентує доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система) та отримання інформації із Системи.

84. За положеннями цього розділу доступ до інформації Системи сторонам виконавчого провадження забезпечується з використанням:

1) засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри через: вебпортал Міністерства юстиції України; Єдиний державний вебпортал електронних послуг в порядку, визначеному договором, укладеним між держателем Системи та держателем Єдиного державного вебпорталу електронних послуг;

2) ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, який зазначається в довідці про реєстрацію виконавчого документа та постанові про відкриття виконавчого провадження, через офіційний вебсайт Міністерства юстиції України.

85. Система забезпечує: можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації; доступ сторонам виконавчого провадження до документів виконавчого провадження.

86. Отже, враховуючи статус АТ «Укрексімбанк» як стягувача у виконавчому провадженні, наведені вище норми Положення, АТ «Укрексімбанк» від дня його відкриття мав право на доступ до його документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

87. Відтак, враховуючи, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження була винесена 07 жовтня 2024 року,

а зі скаргою у справі, у якій подано касаційну скаргу, АТ «Укрексімбанк» звернулося 17 липня 2025 року, тобто більш ніж через вісім місяців з дня прийняття оскаржуваної постанови, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про пропуск заявником строків на звернення до суду зі скаргою.

88. При цьому доводи заявника про те, що копію оскаржуваної постанови державного виконавця він отримав лише 24 березня 2025 року не заслуговують на увагу, оскільки останнім не було наведено обґрунтованих причин поважності неможливості встановлення існування вказаної постанови.

89. Колегія суддів зауважує, що стягувач, який подав до примусового виконання виконавчий документ про стягнення на його користь грошового зобов`язання, не отримуючи на свою адресу жодних документів від державного виконавця та грошових коштів на свій рахунок в порядку примусового виконання, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав

у виконавчому провадженні, незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

90. При цьому АТ «Укрексімбанк» мало реальну можливість завчасно ознайомитися із документами виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчого провадження, проте таким наданим законом правом не скористалося та причин неможливості реалізації такого права в межах розумного строку не навело.

91. Аналогічних за своїм змістом висновків дійшов Верховний Суд у змісті постанов: від 06 травня 2024 року у справі № 163/671/14 (провадження

№ 61-4089св24), від 24 травня 2024 року у справі № 163/671/14-ц (провадження

№ 61-4869св24).

92. За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що, звернувшись 17 липня 2025 року до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 07 жовтня 2024 року, заявник пропустив установлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою і не подав клопотання про його поновлення із зазначенням поважних причин його пропуску, що має наслідком залишення скарги без розгляду.

93. При цьому посилання заявника на переривання строку, встановленого змістом статті 449 ЦПК України внаслідок первісного звернення до суду зі скаргою не заслуговують на увагу, оскільки, навіть звернувшись до суду зі скаргою у березні 2025 року, з урахуванням дати винесення оскаржуваної постанови державного виконавця, заявник пропустив строк, передбачений статтею 449 ЦПК України.

94. Доводи касаційної скарги в частині неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року в справі № 918/539/16, на яку посилається заявник

у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин.

95. Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

96. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

97. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки

у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

98. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості,

а наведені в касаційній скарзі доводи не свідчать про помилковість або необґрунтованість висновків останніх.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

99. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

100. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

101. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»залишити без задоволення.

2. Ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

В. В. Сердюк