Суддя Баронін Д. Б.
Справа № 644/1045/26
Провадження № 2-о/644/92/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 р. м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Нестеренко А.Ю.,

представника заявників ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю в якості заінтересованих осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

1.Позиції учасників справи, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися через свого представника до суду з заявою про встановлення факту, що належна їм на праві спільної часткової власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 769 від 08 квітня 1998 року.

В обґрунтування заяви вказано, що заявники є внутрішньо переміщеними особами, які у зв`язку зі збройною агресією російської федерації були змушені покинути своє місце проживання та переміститися до міста Харкова. Заявники співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час захоплення міста Сіверськодонецьк Луганської області та пов`язаних із цим бойових дій, саме місто та будинок, де знаходилася квартира Заявників, зазнали численних пошкоджень, через що вони були вимушені звернутися до національних механізмів компенсації за пошкоджене/зруйноване майно для можливості отримання такої компенсації. Відтак, 17.01.2024 Заявники звернулися до державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про проведення Державної реєстрації прав на нерухоме майно, рішенням якого від 19.01.2024 № 71188075 у здійсненні реєстрації права власності їм було відмовлено на підставі п.п. 4, 5 ч.1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та зазначено, що державним реєстратором було встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме що під час розгляду заяви було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, стосовно реєстрації речових прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. В результаті цього встановлено, що інформація про реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня. Крім того зазначено, що Державним реєстратором отримано відповідь на свій запит від КП "Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації" від 21.08.2023 № 24, відповідно до якої вся матеріально-технічна база КП Сєвєродонецьке БТІ станом на 24.02.2022 р була розташована у м. Сєвєродонецьк Луганської області, яке зараз є окупованим.

Отже, єдиним способом підтвердити інформацію про зареєстроване речове право на нерухоме майно для здійснення державним реєстратором реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та отримати доступ до компенсації за програмою "єВідновлення" у Заявників є звернення до суду з метою підтвердження відповідної інформації, яка міститься на зворотній частині оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1998.

Представник заявників вказує, що відсутні підстави для звернення до суду з вимогою про визнання права власності у порядку статті 392 Цивільного кодексу України, оскільки право Заявників ніким не оспорюється та не ставиться під сумнів, а оригінал правовстановлюючого документу знаходиться у Заявників та не є втраченим. Так само і оскарження дій державного реєстратора не може бути ефективним способом захисту, оскільки він діяв в межах чинного законодавства та позбавлений можливості самостійно підтвердити факт вже наявної реєстрації в умовах відсутності доступу до архіву БТІ.

В підсумку, представник заявників просить суд встановити факт, що належна ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1998, виданого Сєвєродонецьким державним виробничим підприємством "Об`єднання Азот", зареєстрована Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 769 від 08 квітня 1998 року.

1.2. В судовому засіданні представник заявників підтримав заявлені вимоги.

Представники заінтересованих осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області в судовому засіданні присутні не були, про дату, час та місце розгляду справи вказані установи були повідомлені належним чином.

2. Обставини справи, які мають значення для визначення наявності спору про право

2.1. 25 березня 1998 року згідно з розпорядженням (наказом) від 09.12.1997 № 91 Сєвєродонецьке ДВП об`єднання «Азот» було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_2 . Власниками житла у свідоцтві вказані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

Зі зворотного боку вищевказаного свідоцтва вказано, що квартира зареєстрована і записана у реєстрову книгу за № 769, 8.04.98, і далі проставлено підпис керівника та печатку Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецька Луганської області. Нижче цих написів та позначень наявний запис, підпис та печатка державного нотаріуса Першої сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенка О.М. від 19.03.2015, де вказано, що 1/4 частка квартири, що належала ОСОБА_5 , перейшла у власність ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

До суду також надано копію вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, де вказано, що спадкоємицею 1/4 частки квартири, яка належала ОСОБА_5 , є його дружина ОСОБА_3 . У свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що квартира АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло (б/н), виданого 25.03.1998 року Северодонецьким ДВП об`єднання "Азот" Луганської області, розпорядження № 91 (Склопластик) від 09 грудня 1997 року, зареєстрована у Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації 08.04.1998 за № 769.

У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2015 вказано про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/4 частку квартири на підставі вищевказаного свідоцтва.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 01.09.2020 видно, що ОСОБА_6 після укладення шлюбу 27.02.2009 отримала прізвище ОСОБА_6 .

2.2. Рішенням № 71188075 від 19 січня 2024 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Хаткевич І.І. відмовила у проведенні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування вищенаведеного рішення реєстратор вказала, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня, а у відповіді КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» № 24 від 21.08.2023 вказано, що оскільки на сьогоднішній день територія Сєвєродонецької територіальної громади є окупованою, підприємство не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про зареєстровані права власності до 01.01.2013.

3. Релевантні джерела права

3.1. Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті, частини шостої 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

3.2. Стаття 182 Цивільного кодексу України визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 вищевказаного Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, той факт, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

3.3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року по cправі № 560/17953/21 вказано, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

3.4. У пункті 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від вказано, що правило статті 392 ЦК України за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

4. Оцінка необхідності залишення заяви без розгляду та аргументів учасників справи

4.1. Суд враховує, що метою звернення заявників до суду із заявою про встановлення факту реєстрації їх права власності на квартиру установою бюро технічної інвентаризації, є подальша державна реєстрація за заявниками права власності на квартиру у встановленому законом порядку.

Суд також враховує, що в судовому засіданні заявниця ОСОБА_2 надала на огляд суду оригінали правовстановлюючих документів на квартиру (свідоцтво про право власності на житло, свідоцтво про право на спадщину, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Тобто, в даному випадку власники не втратили документи, які засвідчують їх право власності.

Разом з тим, рішенням державного реєстратора заявникам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження внаслідок окупації території Сєвєродонецької територіальної громади та неможливості надання установою БТІ інформації.

На думку суду, вищенаведена обставина свідчить про те, що уповноважена державою особа з передбачених законом підстав не визнає право заявників на реєстрацію права власності на квартиру відповідно до чинного законодавства. В свою чергу, це означає, що право власності заявників на квартиру не визнається державою, а отже заявники можуть захистити це право в порядку статті 392 Цивільного кодексу України, подавши до суду позов про визнання права власності на квартиру.

З наведених вище обставин видно наявність спору між заявниками та державою про наявність у заявників права власності на квартиру. Такий спір має вирішуватися на підставі статті 392 Цивільного кодексу України. При цьому, суд вважає, що з огляду на приписи статті 392 ЦК України, спір з приводу наявності у певної особи права власності на майно може виникати не тільки між особами, які претендують на певне майно, а й між особою, яка претендує на певне майно (в даному випадку це заявники), та суб`єктом, який не визнає право особи на певне майно (в даному випадку це держава в особі державного реєстратора, який здійснює публічну реєстрацію права власності на майно).

Враховуючи вищенаведені обставини та висновки, суд вважає за необхідне на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Підстав для розподілу судових витрат у цій справі суд не вбачає. Проте, заявники або їх представник мають право окремо заявити клопотання про повернення судового збору в порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 255, 258, 260, 261, 279, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю в якості заінтересованих осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області.

Роз`яснити заявникам, що вони мають право звернутися за вирішенням спору про визнання права власності на майно на загальних підставах в порядку позовного провадження до суду за встановленою підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Денис БАРОНІН