У х в а л а

27 березня 2026 року

м. Київ

справа № 202/504/20

провадження № 61-1982ск26

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Тесля Алла Михайлівна (далі - адвокат),

на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 4 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2026 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) за участю ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про усунення від права на спадкування та

в с т а н о в и в :

1. 16 лютого 2026 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 4823/0/220-26 від 17 лютого 2026 року), у якій просила скасувати зазначені судового рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

2. Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути, оскільки скаржник не зазначив у ній передбачені Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) підстави касаційного оскарження.

3. За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Такі підстави скаржник не вказав.

4. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

(1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України);

(2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац третій пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України);

(3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

(4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

5. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

6. За змістом наведених приписів, особа, яка подає касаційну скаргу на рішення чи ухвалу суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом та/або на постанову чи ухвалу апеляційного суду, має у касаційній скарзі достатньо чітко вказати одну чи більше підстав касаційного оскарження (із зазначених вище), а також обґрунтувати таку підставу (такі підстави).

7. Касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

8. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що підставою касаційного оскарження є відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування припису частини другої статті 1224 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за умови складання нікчемного заповіту від імені спадкодавця на користь відповідачки, що збільшило її частку у спадковому майні до 100 відсотків цього майна. Крім того, зазначив, що суд не дослідив зібрані у справі докази.

9. Скаржник не пояснив, який саме висновок щодо застосування припису частини другої статті 1224 ЦК України має бути сформований Верховним Судом, зокрема, беручи до уваги, що цей припис не пов`язує відсутність права на спадкування з нікчемністю заповіту. Формальну вказівку на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не можна вважати викладенням передбачених ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

10. Оскільки скаржник належно не обґрунтував підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, його доводи про неналежне дослідження судами зібраних у справі доказів не можуть бути самостійною підставою для касаційного оскарження. Такі доводи Верховний Суд може оцінити у відкритому касаційному провадженні лише за умови наявності належного обґрунтування однієї чи більшої кількості підстав касаційного оскарження, визначених у пунктах 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього кодексу.

11. Оскільки скаржник у касаційній скарзі в розумінні пункту 5 частини другої статті 392 і пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України не виклав передбачені у частині другій статті 389 ЦПК України підстави для оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в касаційному порядку, тобто не навів належне обґрунтування саме цих підстав, таку скаргу слід повернути. Вказане не перешкоджає повторному зверненню із касаційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 392, 393 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 4 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про усунення від права на спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима