Справа № 466/7459/23
Провадження № 2/466/136/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Свірідової В.В.

при секретарі Солиган М.Р.

з участю представника позивача адвоката Третяка Ю.І.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Кулеби В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживачів,-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживача, та просив розірвати договір виготовлення, поставки та монтажу меблів, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , стягнути сплачені кошти за товар неналежної якості в розмір 406 400,00грн. Окрім того просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5000грн., витрати за проведення експертного товарознавчого дослідження виробів виготовлених за індивідуальним замовленням в розмірі 14 000грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 лютого 2023 р. ОСОБА_2 (далі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -відповідач) було замовлено виготовлення та поставку комплекту меблів, який включав у себе побутові меблі та кухню (далі - товар), а саме: повний комплект кухні, комод-стіл, ТВ-тумбу, шафу на балкон, шафу в спальню, шафу в коридор, комплект у ванну кімнату.

Всі істотні умови було обговорено та узгоджено сторонами, що зафіксовано у бланках погодження.

Позивачем було здійснено оплату за виготовлення та поставку Товару в розмірі 406 400 грн., з яких 130 000 грн сплачено готівковими коштами та 276 400 грн. безготівковим переказом, підтверджується платіжними інструкціями та розпискою відповідача.

Заніс та монтаж меблів розпочався 01 березня 2023 року, з моменту першого огляду і початку монтажу меблів позивачем було виявлено низку недоліків про які в усній формі було повідомлено продавця, всі виявлені позивачем недоліки були належним чином задокументовані шляхом здійснення фотофіксації. 29 березня 2023 року позивачем було надіслано претензію, щодо недоліків виготовлених меблів. 11 квітня 2023 року відповідач надав відповідь на претензію, у якій не спростував факт наявних недоліків, зазначаючи лише про обставини, що на його думку завадили такі недоліки усунути, які в свою чергу не відповідають дійсності.

В подальшому позивачем прийнято рішення про звернення до судового експерта щодо проведення експертного товарознавчого дослідження меблевих виробів виготовлених за індивідуальним замовленням.

Оскільки продавець (відповідач), отримавши претензію від покупця (позивача) повернути кошти в сумі 300 000грн. за товар неналежної якості, відмовив у задоволенні вимог позивача, тому такий змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова Свірідової В.В. від 01.09.2023року відкрито провадження у справі та призначено справу до до розгляду в загальному позовному провадженні на стадію підготовчого засідання (т. 1 а.с.54 ).

07.11.2023 відповідач ФОП ОСОБА_3 , через свого представника адвоката Кулебу В.М., скористався свої правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, зокрема зазначає, що претензію, яка надіслана не покупцем, а його дружиною ( ОСОБА_4 ). було розглянуто продавцем та надано обґрунтовану відповідь, в якій описано всі обставини спілкування та спроби усунути виявлені покупцем недоліки.

Окрім того, вимога позивача (покупця) про відшкодування коштів в сумі 300 000грн. нічим не обґрунтована, не підкріплена жодними доказами та розрахунками.

Як зазначає представник відповідача з кожним днем монтажу та установки меблів позивач (покупець) знаходив нові недоліки, на що відповідач запевняв, що такі недоліки існували, оскільки установка незавершена і після завершення установки цих недоліків не буде. Не дочекавшись повністю установки меблів позивач фактично вигнав відповідача та його майстрів з квартири, не давши завершити монтаж меблів.

Разом з цим, відповідач вважає висновки експерта суперечливим і таким, що не відповідає п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить відмовити у задоволенні позову.

14.11.2023р. представником позивача подано відповідь на відзив, зазначає, що позивач не погоджується з наведеними у ньому твердженнями, оскільки такі твердження не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є необґрунтованими та не спростовують аргументи позивача, викладені у позовній заяві.

Доводи відповідача про те, що недоліки існували у зв`язку з тим, що установка не була завершена, також є безпідставними, оскільки практично усі недоліки меблів пов`язані з виробничим дефектом.

Претензія, яка була надіслана продавцю від імені дружини покупця (замовника) не може бути підставою неприйняття її судом до уваги, так як позивач разом з дружиною проживають разом, погоджували разом замовлення на виготовлення меблів та були присутні при їх установці. Більше того, відповідь на претензію відповідач надіслав безпосередньо позивачу, не зазнаючи у такій відповіді, що вона була надіслана неналежною особою. Текст даної претензії був повністю погоджений дружиною з позивачем. Вважає, обставини викладені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.127).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Третяк Ю.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пославшись на позов та відповідь на відзив.

В судовому засіданні 06.02.2025 та 18.03.2025 позивач ОСОБА_2 , допитаний в судовому засіданні під присягою як свідок, пославшись на позов та обставини викладені його представником у відповіді на відзив, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснив, що станом на даний час меблі відповідачу він не повертав, та вимагає повернення відповідачем коштів, які були останньому сплачені за роботу та за матеріали. Окрім того просить стягнути моральну шкоду з

ОСОБА_1 судовому засіданні відповідач ФОП Пірус та представник відповідача- адвокат Кулеба В.М. позовні вимоги не визнали та заперечили проти їх задоволення, пославшись на відзив на позовні вимоги.

Будучи допитам в судовому засіданні 13.11.2024 свідок дружина позивача ОСОБА_4 пояснила про те, що уклали усну угоду з відповідачем ОСОБА_5 про виготовлення та встановлення меблів в квартиру за місцем їх проживання по АДРЕСА_1 . в лютому місяці 2023 року. Всі деталі по вибору фарнітури меблів вибирали разом з чоловіком та узгоджували з відповідачем. Провели оплату за замовлення та виконані часткові відповідачем роботи. Однак, оскільки при роботі відповідача при монтуванні меблів були виявлені суттеві недоліки, які ОСОБА_5 не усунув на їх вимогу , тому змушені були звернутися до суду.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, покази свідка,експерта ОСОБА_6 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з виконання робіт (підряду), оскільки між сторонами фактично укладено договір підряду на виготовлення та монтаж меблів, що підтверджується погодженими бланками, оплатою та діями сторін.

19 лютого 2023р. ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було замовлено виготовлення та поставку комплекту меблів, який включав у себе побутові меблі та кухню (далі - товар), а саме: повний комплект кухні, комод-стіл, ТВ-тумбу, шафу на балкон, шафу в спальню, шафу в коридор, комплект у ванну кімнату.

Всі істотні умови було обговорено та узгоджено сторонами, що зафіксовано у бланках погодження (т.1 а.с.25-31).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного.

Відповідно дост.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістомст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч.1ст.638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, згідно ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Отже правовідносини, які виникли між сторонами за своїм змістом є договором підряду.

На виконання взятих на себе зобов`язань ФОП ОСОБА_1 виготовлено та встановлено за адресою: АДРЕСА_1 , меблі за індивідуальним замовленням згідно погодженого сторонами замовлення.

Оплата здійснюється згідно рахунку №1553 від 19.02.2023р., що виставляються замовнику (т. 1 а.с. 43), та була проведена позивачем на суму 276 400грн. згідно платіжних інструкції, що наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.22-24).

Факт виготовлення та встановлення меблів визнають обидві сторони, що вбачається з їх заяв по суті справи.

Спір між сторонами виник через те, що якість поставлених виконавцем меблів, не задовольнила замовника.

Як підтверджується висновком експерта №1004/1 за результатами проведення експертного товарознавчого дослідження за заявою ОСОБА_2 від 28.04.2023року, складеним судовим експертом Стецик Ю.М., огляд об`єктів дослідження проведений 11.04.2023 року з 12:00 до 15:00 в квартирі АДРЕСА_2 при штучному та денному освітленні, в присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Під час огляду здійснювалось фотографування об`єктів дослідження, відповідні фотознімки наведені у таблиці дослідницької частини даного висновку (т. 1 а.с.10-21).

Відповідно до висновку судового експерта корпусні меблі, що виготовлені за індивідуальним замовленням, які придбані у підприємця ОСОБА_1 згідно рахунку № НОМЕР_1 та встановлені в квартирі АДРЕСА_2 , - має дефекти (недоліки), що зазначені в таблиці 2 дослідницької частини даного висновку, частина з яких відноситься до істотних.

Для визначення можливості усунення наявних дефектів (недоліків) та часу, необхідного для цього усунення, необхідно провести повну ревізію меблів з їх розбиранням (демонтуванням) в умовах - спеціалізованого підприємства.

Експлуатація за призначенням корпусних меблів, що виготовлені за індивідуальним замовленням, які придбані у підприємця ОСОБА_1 згідно рахунку № НОМЕР_1 та встановлені в квартирі АДРЕСА_2 , - є можливою з наявними дефектами (недоліками), але в подальшому частина з них може призвести до ще більшого пошкодження, руйнування окремих складових кухонного гарнітуру.

Корпусні меблі, що виготовлені за індивідуальним замовленням, які рахунку придбані у підприємця Піруса згідно рахунку № НОМЕР_2 та встановлені в квартирі АДРЕСА_2 , не відповідають бланкам погодження.

Корпусні меблі, що виготовлені за індивідуальним замовленням, які придбані у підприємця ОСОБА_1 згідно рахунку № НОМЕР_1 та встановлені в квартирі АДРЕСА_2 невідповідність вимогам пунктів 6.1.2 та 6.1.8 посібника «Судово-товарознавча експертиза меблевих виробів, про що зазначено у дослідницькій частині даного висновку.

Допитаний в судовому засіданні 19.05.2025 експерт ОСОБА_7 підтримав свій висновок №1004/1 від 28.04.2023 р., зазначив, що при огляді ним об"екту дослідження приймали участь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , відповідача ФОП ОСОБА_5 не запрошували бути присутнім при огляді меблів 11.04.2023 року. На деякі запитання представника відповідача експерт надав неконкретні відповіді.

Згідно ч.ч. 1 та 5 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Як визначено у п. п. 12, 15 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» істотний недолік це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Відповідно до п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Під час розгляду справи зазначені обставини спростовані відповідачем.

Зазначає, що висновки є суперечливими і не відповідають п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, як зазначалось вище, і вказано в експертизі самим експертом, істотним недоліком Закон зазначає такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак, а саме: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 частини першої статті 1 Закону).

В п.1 резолютивної частини експертизи експерт вказує, що недоліки описані в таблиці №2 дослідницької частини висновку, частина з яких відноситься до істотних, однак не конкретизує, які саме недоліки є істотними, і за якими ознаками в світлі п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», він відніс такі недоліки до істотних.

Водночас в п.2 висновку експерт вказує про можливість експлуатації за призначенням даних корпусних меблів, а в п.1 висновку експерт вказує, що визначення можливості усунення наявних дефектів (недоліків) та часу, необхідного для цього усунення, необхідно провести повну ревізію меблів з їх розбиранням (демонтуванням) в умовах - спеціалізованого підприємства.

Відтак, з огляду на можливість експлуатації за призначенням даних корпусних меблів, а також відсутності інформації про те, що усунення недоліків неможливе або таке усунення буде тривати більше 14 календарних днів трактування даних недоліки як істотні суперечить вказаній вище нормі закону.

З огляду на вказане вище, висновок експерта в частині визначення недоліків істотними не є достатнім та належним доказом у даній справі, а з огляду на відсутність істотних недоліків підстави для розірвання договору відсутні.

Згідно п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) пропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», який також регулює правовідносини, що виникли між сторонами, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

На підставі викладеного замовник ОСОБА_2 має право на безоплатне усунення недоліків товару в розумний строк, а саме: меблів, виготовлених виконавцем ФОП ОСОБА_1 .

Відтак, дружина позивача (замовника) ОСОБА_4 подала письмову претензію відшкодування витрат на усунення недоліків товару, на яке продавцем (відповідачем) подано заперечення відповідно до кого вбачається, що 10.03.2023 після приїду продавця на об`єкт, продавцем було прийнято рішення про заміну за свої кошти певних деталей, хоча початкові деталі були згідно «Бланків погодження».

25.03.2023р. покупець приступив до усунення недоліків, які були вказані покупцем 23.03.2023р. Відтак, 27.03.2023 продавець пробує закінчувати роботу над меблями проте покупець забороняє виправляти вказані недоліки.

Отже, на момент написання «відповіді на претензію» (11 квітня 2023року), покупцю були запропоновані в усному порядку вирішення недоліків: виправлення кромкування фасадів, а саме передачі фасадів із дефектами на фабрику для усунення дефектів; виправлення візуальних складових на корпусі меблів, а саме заміна деталей дна верхніх тумб «кухні»,заміна деталей у шуфлядах на «кухні» та у Шафі, що знаходиться у коридорі, тощо; повторне регулювання фасадів; заміна стінки у Шафі, що знаходиться у коридорі; заміна елементів у ванній кімнаті, які було пошкоджено фізичним впливом,а саме- проривом системи водовідведення.

Дані недоліки не були виправлені продавцем, через заборону їх виправлення покупцем.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Визначення «Істотного недоліку» надано у п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Наявними у справі доказами не підтверджується, що недоліки меблів, виготовлених поставлених та змонтованих ФОП ОСОБА_1 роблять повністю неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, після його часткового усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак, або що вони роблять товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Розірвання договору не допускається, якщо товар виготовлений, продавець готовий передати, затримка чи конфлікт спричинені самим покупцем.

В подальшому через виникнення непорозуміння у сторін договору з приводу дефекту меблів та монтажу та їх перероблення, що підтверджується поясненнями в судовому засіданні, саме позивач обмежив вільний доступ підрядника до квартири, де здійснювався монтаж меблів, чим фактично взагалі унеможливив виконання відповідачем оспорюваного договору підряду.

В ході судового розгляду справи відповідач підтверджував готовність завершити виправити недоліки, запропоновані відповідачем (продавцем), однак саме позивач (покупець) відмовився надати доступ до житлового приміщення, наполягаючи на ухваленні судом рішення, що є непрямим доказом відсутності вини підрядника у порушенні умов договору.

Жодних доказів того, що отримане ФОП ОСОБА_1 замовлення від ОСОБА_2 на поставку меблів, було виконане не у відповідності до досягнутих домовленостей, або ж мало місце обмеження права останнього на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, чи порушено право на свободу вибору продукції, стороною позивача в ході розгляду справи не надано.

На переконання суду, укладаючи договір замовлення та поставки меблів, а також сплачуючи кошти на виконання домовленостей за індивідуальним замовленням без укладення відповідного письмового правочину із зазначенням повної відповідності усіх характеристик товару особистим вимогам позивача, останній, як споживач, повинен був враховувати усі ризики вчинених відповідного роду дій.

Враховуючи вище викладене, позивачем не доведено, що виконання робіт по проектуванню та монтажу корпусних меблі, які є предметом розгляду справи, ФОП ОСОБА_1 належним чином не виконані, а відтак підстав для розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми суд не вбачає.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 08.05.2018 у справі № 686/8534/17), відсутність належних доказів існування істотного недоліку товару, зокрема коли у висновку експерта не визначено, який саме недолік є істотним, виключає можливість задоволення вимог про розірвання договору та повернення коштів.

Щодо вимог про повернення грошових коштів.

Суд звертає увагу на те, що договором підряду не передбачено відповідальність відповідача у вигляді повернення замовнику грошових коштів за несвоєчасне чи неналежне надання послуг.

Тому вирішуючи спір у цій частині суд керується положеннями ч.4 ст.653 ЦК України, якими встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача до ФОП ОСОБА_1 про повернення грошових коштів за сплачених за товар в сумі 406 400грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не було доведено обґрунтованості позовних вимог, які стосуються захисту прав споживачів.

Оскільки, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про стягнення грошових коштів, сплачених за товар неналежної якості, у її задоволенні також слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у статті 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як роз`яснено в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статті 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та чим це підтверджується, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Твердження позивача щодо завдання йому моральної шкоди протиправною поведінкою не підтверджується об`єктивними даними, а саме: відсутня протиправна поведінка відповідача; відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди (відповідача) та шкодою, завданою ОСОБА_2 , відповідачем не вчинено жодних дій, які спричинили негативні наслідки для позивача. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди); - відсутній факт завдання моральної шкоди позивачу - відповідачем не вчинялось жодних дій, спрямованих на завдання шкоди позивачу, бо відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, в даному випадку в діях відповідачів відсутня вина.

Відтак, жодними доказами не підтверджується факт заподіяння позивачу відповідачем моральної шкоди та її розмір.

Тому в задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням того, що позивач при зверненні до суду на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4,5,10,11,13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення виготовлено та проголошено 31.03.2026р.

Суддя В. В. Свірідова