Єдиний унікальний номер 341/246/26
Номер провадження 2/341/417/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

установив

Представник позивачки Калінін С. К. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У позові просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. від 23 вересня 2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 28878, про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» заборгованості у розмірі 10549,0 грн таким, що не підлягає виконанню. Також, просить стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати.

Позов обґрунтований протиправністю виконавчого напису, оскільки такий вчинений приватним нотаріусом за межами наданих йому законодавством повноважень і на момент його вчинення були відсутні обставини, які свідчили про наявність безспірної заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»».

Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Копію ухвали надіслано до електронних кабінетів учасників.

Водночас до позову долучено докази надсилання позовної заяви з додатками до електронних кабінетів відповідача та третьої особи.

Згідно з приписами статті 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У визначений ухвалою суду від 17 лютого 2026 року строк відповідач відзив чи будь-яких клопотань до суду не надіслав. Жодних клопотань чи пояснень у справі також не надходило від третьої особи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду цієї справи на підставі наявних матеріалів у справі.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, надавши їм правову оцінку, суд установив наступні фактичні обставини у межах спірних правовідносин.

06.12.219 між ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро»» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № АG8490899 (а. с. 22).

23 вересня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. вчинив виконавчий напис нотаріуса за реєстровим номером 28878 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро», заборгованості в 10549,0 грн (а. с. 21).

Вказаний виконавчий напис вчинений на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік № 1172).

На підставі спірного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л. М. 12.10.2021 прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67115828), відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 , стягувачем ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (а. с. 17).

Відповідно до ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2025 замінено сторону виконавчого провадження ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису № 28878, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості, зазначивши стягувачем ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» (а. с. 18-19).

Вищевказана ухвала набрала законної сили 25.11.2025 (а. с. 20).

Вважаючи вищевказаний виконавчий напис нотаріуса протиправним і таким, що порушує права позивачки як позичальниці, представник позивачки звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до змісту статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема виконавчі написи.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як установлено, спірний виконавчий напис нотаріус вчинив 23 вересня 2021 року на підставі пункту 2 Переліку № 1172.

Пункт 2 вказаного Переліку № 1172 було доповнено постановою КМ України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Постанова № 662).

Відповідно до пункту 2 Переліку № 1172 (у редакції Постанови № 662) «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями» для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком № 1172 повинні були слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову № 662 в частині, зокрема, пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Також зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року.

З огляду на наведене, установлено, що нотаріус у день вчинення спірного виконавчого напису 23 вересня 2021 року керувався пунктом 2 Переліку № 1172, який був незаконним та нечинним. Тобто, на підставі нечинних положень нормативного акта дійшов помилкового висновку про існування безспірної заборгованості позивачки перед ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро»» на підставі лише документів, передбачених пунктом 2 Переліку № 1172.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О., вчинив оспорений виконавчий напис від 23 вересня 2021 року з порушенням установлених законодавством процедури та порядку, керуючись нечинними положеннями Порядку № 1172, що виключає правомірність такого напису.

Іншими словами, вчинення спірного виконавчого напису у цій справі здійснено всупереч приписам статті 87 Закону України «Про нотаріат», оскільки його здійснено на підставі переліку документів, які не встановлено Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, оскільки нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням установленої законодавством процедури і наявні у нього документи на час вчинення спірного виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а це є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При цьому суд, керуючись принципом змагальності, враховує, що відповідач жодним чином не спростував доводів позивачки.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 20.10.2025 № б/н/25, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін і Партнери», додатком № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 20.10.2025 № б/н/25, актом виконаних робіт (наданих послуг) від 15.02.2026 (а. с. 23-25, 27).

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,0 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, позов подано в електронній формі, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1064,96 грн (3328,0 *0,4*0,8).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 178, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 272-274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича від 23.09.2021, який зареєстровано в реєстрі за № 28878 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» заборгованості в розмірі 10549,0 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» на користь держави 1064,96 грн судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,0 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31 березня 2026 року.

Учасники страви:

позивачка ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»», місцезнаходження: вул. Глибочицька, 17 Б, офіс 503, м. Київ, ;

третя особа приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович, місцезнаходження: Північний Бульвар, 5 Б, 1 поверх, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, РНОКПП: НОМЕР_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ