У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Крупина Ю. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2026 р. у справі №758/12800/25 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2026 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, у якій просили переглянути та скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2026 р. у справі №758/12800/25 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заява обґрунтована тим, що заочним рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.02.2026 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь КП «Київтеплоенерго» 81 967, 82 грн. заборгованості та по 1514,00 грн. судового збору.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідачі зазначають, що вони не були повідомлені про розгляд справи, про ухвалення заочного рішення дізналися через сервіс «Дія».

Як на підставу для скасування заочного рішення відповідачі посилаються на те, що перед тим як звернутися до суду, позивач мав би надіслати боржникам письмове попередження про заборгованість з викладенням вимог до боржників у формі претензії. Проте позивач не вдавався та не робив жодних спроб для досудового врегулювання спору. Жодних письмових претензій від позивача на ім`я відповідачів не надходило, що визначає відсутність боргових спорів між відповідачами та КП «Київтеплоенерго».

Також позивачі посилаються на сплив строку позовної давності: позов було подано у серпні 2025 року, тоді як частина вимог стосується періоду з 01.05.2018 року. Вказують на неправомірність нарахування пені: на період воєнного стану заборонено нарахування та стягнення штрафів і пені за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. Стверджують про необґрунтованість розрахунку: відповідачами здійснювалися часткові оплати та не було досліджено фактичні показники лічильників та їх звірка з об`ємом спожитих послуг.

Ухвалою судді від 18 березня 2026 року заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У судове засідання відповідачі не з`явилися, повідомлені належним чином про день та час розгляду заяви.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав письмові заперечення, де, просив суд відмовити у задоволення заяви про перегляд заочного рішення та проводити розгляд заяви без його участі.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, матеріали заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов висновку, що заява про скасування заочного рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом зазначених положень чинного законодавства скасування заочного рішення суду можливе за умов, що відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, та відповідач надає докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення. Наявність наведених вище обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Так, судом при ухваленні заочного рішення було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг, які надавалися КП «Київтеплоенерго», своєчасно не вносили плату за отримані послуги, у зв`язку з чим таку заборгованість було стягнуто судовим рішенням у розмірі 81 967, 82 грн. заборгованості та по 1514,00 грн. судового збору.

Підставами для скасування заочного рішення суду від 03.02.2026 заявники називають сплив строку позовної давності, неправомірність нарахування пені, необґрунтованість розрахунку.

При цьому, відповідачі у заяві про перегляд заочного рішення так і не спростували правильність розрахунків, наданих позивачем. Щодо пені, суд у судовому рішенні констатував, що позивач нарахував пеню на заборгованість у зв`язку з несвоєчасним внесенням платежів з лютого 2024 року, коли обмеження її нарахування у зв`язку з воєнним станом вже не діяли відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року. До цієї дати законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлював заборону нараховувати пеню.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії»).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі («Ryabykh v. Russia», №52854/99, п. 52).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Згідно роз`яснень наданих у інформаційному листі Верховного Суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» вбачається, що непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення та не оцінюють надані відповідачем докази на предмет їх істотного значення для правильного вирішення справи і скасовують заочні рішення лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що доводи, на які посилаються відповідачі як на підставу для скасування заочного рішення можуть бути предметом перегляду рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції.

З урахуванням вищезазначеного, підстав та доказів для скасування заочного рішення заявником не надано, тому заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-261, 287-289ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2026 р. у справі №758/12800/25 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявникам, що, відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

СуддяТ. В. Войтенко