КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило стягнути свою користь:

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14 444,92 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2441,19 грн, три проценти річних у розмірі 686,23 грн;

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 8464,01 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1430,42 грн., три проценти річних у розмірі 402,10 грн;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з опалення у розмірі 15069,12 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2546,68 грн, три проценти річних у розмірі 715,89 грн;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18965,87 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3205,23 грн., три проценти річних у розмірі 901,01 грн.;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 19389,35 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2687,99 грн., три проценти річних у розмірі 767,15 грн., пеню у розмірі 933,36 грн.;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 21956,68 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2783,54 грн., три проценти річних у розмірі 784,89 грн, пеню у розмірі 954,95 грн;

заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1557,02 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 831,05 грн.;

заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 134,82 грн.

судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085).

Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021 споживачем послуг з теплової енергії та постачання гарячої води.

Відповідач від послуг централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся, своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.

При цьому, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до 01.05.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 22908 грн. 93 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 122053,47 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн., а всього на загальну суму 125081 грн. 47 коп. (а.с. 35-41).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості є неналежним чином завіреними та складеними, а відтак є недостовірними та недопустимими доказами, оскільки вони не містять підписів відповідальної особи, назви підприємства, посади та прізвища особи, яка складала та брала участь в господарській операції, а також не відповідають вимогам первинних документів та не завірені підписом або електронним підписом відповідальних осіб.

Посилається на те, що позивач не довів, належними доказами та допустимими доказами, що здійснені розрахунки заборгованості за надані послуги за період з 01.09.2015 року по 31.08.2025 складають дійсну і правильну підсумкову суму боргу, оскільки розрахунки не містять складових формул розрахунку плати за централізоване опалення та теплову енергію, а тому здійсненні нарахування є непрозорими та не підтверджені належними доказами.

Також, просить прийняти заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки про наявність судового провадження відомо не було, до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.09.2015 по 01.04.2017 у сумі 11824,75 грн. за постачання послуг з централізованого опалення та 3086,22 грн. за послугу гарячого водопостачання. Також, щодо вимог про стягнення інфляційної складової боргу та 3 відсотків річних, нарахованих на заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до 01.05.2018.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 19.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Зазначені ухвали 23.12.2025 було доставлено до електронного кабінету КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у системі «Електронний суд», що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

При цьому, 28.03.2018 в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», як виконавцем,послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Повідомленням визначено, що відповідно до норм ст. 634 ЦК України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживача, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

Відповідно до п.п. 1, 14 договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води згідно діючими нормативами, а споживач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплатити послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що зазначені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць, якщо інше не визначено договором. Оплата послуг щомісячна. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяця) на підставі розрахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (далі - кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (далі - новий кредитор/позивач) було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018, з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

Відповідно до Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії, позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.4.2 Договору, новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії кредитор відступає, новий кредитор/позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші (без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 та/або додатку №2 до договору цесії.

Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідача щодо заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого гарячого водопостачання, а також прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

Судом першої інстанції було встановлено, що надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).

Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За даними Довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - з 17.10.1989 року по теперішній час.

Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які постачало ПАТ «Київенерго» та на даний час постачає КП «Київтеплоенерго».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України, «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 09.12.2017, та частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила).

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відтак, з 01.05.2018 надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

З 01.05.2018 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона може запропонувати свої умови.

Відповідно до норм ЦК України, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в будинок, а відтак і в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується корінцями нарядів про включення та відключення будинку, довідкою про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ.

При цьому, відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).

З огляду на це, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем суду не було надано належних і допустимих доказів на спростування наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку, а також на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань по оплаті послуг.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості є неналежним чином завіреними та складеними, а відтак є недостовірними та недопустимими доказами на підтвердження розміру заборгованості, оскільки вони не містять підписів відповідальної особи, назви підприємства, посади та прізвища особи, яка складала та брала участь в господарській операції, а також не відповідають вимогам первинних документів та не завірені підписом або електронним підписом відповідальних осіб, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, оскільки він не фіксує факт здійснення господарської операції, а лише підтверджує стан розрахунків на певну дату.

Разом з цим, відсутність підпису відповідальної особи за здійснення розрахунків, а також печатки на розрахунках заборгованості, не вказує на їх недопустимість, оскільки розрахунки заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, ними не фіксується факт проведення господарської операції, а тому на них не поширюються вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Більш того, заперечуючи проти наведених позивачем розрахунків, відповідачем не було подано контр-розрахунку заборгованості.

Також, не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апелянта про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що розрахунки заборгованості за надані послуги за період з 01.09.2015 року по 31.08.2025 складають дійсну і правильну підсумкову суму боргу, оскільки розрахунки не містять складових формул розрахунку плати за централізоване опалення та теплову енергію, а тому здійсненні нарахування є непрозорими та не підтверджені належними доказами, з огляду на те, що нарахування вартості комунальних послуг здійснюється виключно відповідно до показників загальнобудинкових вузлів обліку (лічильників), офіційної площі житлового приміщення, зафіксованої у БТІ та Державному реєстрі речових прав, нормативних актів НКРЕКП та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У цій справі, у розрахунках заборгованості міститься інформація про опалювальну площу квартири, кількість зареєстрованих осіб, а також відомості про наявність засобів обліку в будинку та у квартирі, що надавало змогу позивачу здійснити розрахунки спожитих послуг, які за відсутності інших належних, достатніх та допустимих доказів на спростування заявленої заборгованості, сумніву в їх правильності в апеляційного суду не викликають.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися із розміром заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідача.

Так, заперечуючи проти позову, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.09.2015 по 01.04.2017 у сумі 11824,75 грн. за постачання послуг з централізованого опалення та 3086,22 грн. за послугу гарячого водопостачання. Також, щодо вимог про стягнення інфляційної складової боргу та 3 відсотків річних, нарахованих на заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до 01.05.2018.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, 02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 до 31.07.2020. Дію карантину, встановленого цією постановою, було продовжено неодноразово і карантин діяв до 30.06.2023.

Отже, оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про визнання таким, що пропущений позивачем, трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з вересня 2015 року до квітня 2017 року.

Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності має право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася з квітня 2017 по 31.08.2025, оскільки такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Заборгованість, яка утворилась з вересня 2015 року по квітень 2017 року стягненню не підлягає, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності щодо цих вимог.

З огляду на викладене, заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з квітня 2017 по 01.05.2018 в межах позовної давності складає 5706,39 грн. за послуги з централізованого опалення та 5377,79 грн. за послуги з централізованого гарячого водопостачання, а разом заборгованість складає 11084,18 грн., яка і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго».

При цьому, заборгованість ОСОБА_1 перед КП «Київтеплоенерго» за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, яка утворилась з 01.05.2018 по 31.08.2025 підлягає стягненню в повному обсязі та становить 94184,60 грн., оскільки знаходиться в межах строку позовної давності та підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами.

Крім того, в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідачів 3 % річних та інфляційні втрати на суми заборгованості за період з 01.01.2024 по 31.08.2025, що узгоджується з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою було встановлено заборону на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги в період з 24.02.2022 по 30.12.2023.

З огляду на те, що заборгованість, заявлена за період з вересня 2015 року по 01.05.2018 підлягає частковому задоволенню, а тому підлягають зменшенню 3 % річних та інфляційна складова боргу, виходячи із зменшених сум заборгованості. При цьому, 3 % річних та інфляційні втрати на заборгованість, яка виникла до 01.05.2018, були правомірно нараховані позивачем, оскільки таке нарахування здійснюється упродовж всього часу прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій справі, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат було здійснено позивачем за період з 01.01.2024 по 31.08.2025, тобто після закінчення періоду, коли таке нарахування було законодавчо заборонено.

Зважаючи на викладене, на суму заборгованості у розмірі 5706,39 грн. за спожиті з квітня 2017 року по 01.05.2018 послуги з централізованого опалення підлягають нарахуванню інфляційні втрати у розмірі 964,78 грн. та 3 % річних у розмірі 271,09 грн. та на заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі підлягають нарахуванню інфляційні втрати у розмірі 908,84 грн. та 3 % річних у розмірі 255,44 грн.

Водночас, інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані на заборгованість, яка виникла за період з 01.05.2018 по 31.08.2025 зменшенню не підлягають, оскільки нараховані у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 107671,93 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., який судом першої інстанції стягнуто з відповідача у повному обсязі, однак за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (88,22 %) у розмірі 2671,30 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4542 грн. та за наслідками апеляційного перегляду суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, тому сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (11,78 %) у розмірі 535 грн. 05 коп.

Згідно вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд зобов`язує відповідача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити позивачу різницю в розмірі 2136 грн. 25 коп. (2671,30 грн. - 535,05 грн.).

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. площа Івана Франка, буд. 5) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 107671 (сто сім тисяч шістсот сімдесят одна) гривень 93 (дев`яносто три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. площа Івана Франка, буд. 5) 2136 (дві тисячі сто тридцять шість) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок у відшкодування судового збору за подання позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова