Провадження № 2/752/2124/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 березня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2025 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у загальній сумі 108 250,65 грн, понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн і витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 17.07.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4819364 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

На умовах, встановлених цим Договором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 29 900,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану банком АТ «Райффайзен Банк».

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 02.06.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Після укладання цього Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», ані на рахунки первісного кредитора.

В зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість загальною сумою 108 250,65 грн, яка складається із суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 21 693,91 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором в розмірі 73 865,80 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в розмірі 12 690,94 грн та стягнути судові витрати, а саме: судовий збір 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Крім цього, в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, вказати про нарахування інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.

Ухвалою від 01.12.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Витребувано в АТ «Райффайзен Банк» інформацію, що містить банківську таємницю щодо ОСОБА_1 (а.с.191-192).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно із свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» зареєстровано як фінансова установа, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 150 від 26.01.2017 року, за реєстраційним номером 13103581, серія та номер свідоцтва ФК № В0000362 від 15.09.2021 року, код фінансової установи 13.

17.07.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4819364 в формі електронного документа з використанням електронного підпису 85004.

Згідно з цим Договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 29 900,00 грн (п. 1.2.).

Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів (п. 1.3.).

Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: п. 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредитування 12 608,01 % річних.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: п. 1.6.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 191 360,00 грн.

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Згідно з п. п. 2.1. 2.2. Договору № 4819364 від 17.07.2024 року товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 17.07.2024 року або 18.07.2024 року.

Відповідно до п. 3.1. спірного Кредитного договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно з п. 9.3. Договору № 4819364 від 17.07.2024 року цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Договір укладений строком на 365 днів, але у будь якому випадку договір припиняється не раніше дати повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом.

За змістом п. 9.7.1., 9.9. цього Договору він вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Підписуючи цей договір, клієнт, зокрема, підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», актуальна на дату укладання Договору редакція яких розміщена на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до Додатку № 1 від 17.07.2024 року до Договору № 4819364 від 17.07.2024 року таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит, який підписаний, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 85004: дата видачі кредиту/дата платежу: 17.07.2024 року (11.07.2025 року кінцева дата), кількість днів у розрахунковому періоді 360; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 29 900,00 грн/185 529,50 грн; сума кредиту 29 900,00 грн; проценти за користування кредитом 155 629,50 грн (всього); реальна річна процента ставка 12 608,01 %; загальна вартість кредиту 191 360,00 грн.

Паспорт споживчого кредиту, який підписаний, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 66477, містить аналогічні істотні умови надання коштів у кредит, що й Кредитний договір.

Разом з тим, згідно із змістом паспорту споживчого кредиту умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної позикодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК» № 4, адресованого 10.06.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_3 від 03.01.2024 року. Відповідно до зазначеного Договору успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 17.07.2024 року 22:03:11 год на суму 29900,00 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .

Крім того, з повідомлення АТ «Райффайзен Банк» від 29.12.2025 року № 81-15-9/16647-БТ, що надійшло до суду на виконання ухвали про витребування доказів від 01.12.2025 року, вбачається, що банківська картка № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_1 та на цей рахунок 17.07.2024 року відбулося зарахування переказу в розмірі 29 900,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку НОМЕР_5 (банківська картка № НОМЕР_4 ) за період із 17.07.2024 року по 22.07.2024 року.

Таким чином, судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 17.07.2024 року укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» через ТОВ «ПЕЙТЕК» на платіжну картку, що належить ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти в загальній сумі 29 900,00 грн.

Як встановлено зі змісту Договору, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб - сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закон України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У ст. 11 Закон України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закон України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закон України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закон України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала Договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто Договір вважається укладеним відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідачем не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» неправомірно отримало персональні дані відповідача та використало їх у власних цілях.

Таким чином, сторони Договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

02.06.2025 року між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (фактор) та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (клієнт), укладено Договір факторингу № 02-1/06/2025 (з Додатками), відповідно до якого за цим Договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому - передачі реєстру боржників згідно з Додатком № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3. цього Договору на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшли на рахунок клієнта підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.

Згідно з п. 1.3. Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms-повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер.

Відповідно Додатку № 2 до Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року- акта прийому-передачі Реєстру боржників від 02.06.2025 року за Договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 3609. Після виконання фактором вимог п.1.2. Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Згідно з Додатком № 6 від 02.06.2025 року до Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року - акта прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді за Договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року, укладеного між фактором ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та клієнтом ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників в електронному виді наданий на флеш накопичувачі. Відповідно до цього Реєстру боржників клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги по боржниках в кількості 3 620 боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 (порядковий номер 305 в Реєстрі).

Відповідно до платіжних інструкцій № 257 від 03.06.2025 року, № 1384 від 03.06.2025 року та № 11185 від 03.06.2025 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» сплатило на користь ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошові кошти, призначення платежу: сплата за Договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 4819364 від 17.07.2024 року, проведеним ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» заборгованість ОСОБА_1 станом на 02.06.2025 року становить 109 142,21 грн, яка складається із: суми заборгованості за тілом кредиту 21 693,91 грн, суми заборгованості за відсотками 73 865,80 грн, суми заборгованості за штрафними санкціями 13 582,50 грн.

Позивачем донараховано суму процентів з моменту укладення Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року в межах строку дії Договору № 4819364 від 17.07.2024 року, тобто за 39 календарних днів у розмірі 12 690,94 грн.

Згідно з повідомленням боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 03.06.2025 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» повідомило в електронному виді в особистий кабінет боржників про відступлення ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» прав вимоги, зокрема, ОСОБА_1 за Кредитним договором № 4819364. Зазначено реквізити, на які потрібно сплачувати грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, в позивача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» на підставі Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року, укладеного між первісним кредитодавцем ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених Договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що він має право звертатись до суду з позовом.

Доказів про визнання Договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять.

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у Договорі.

Всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ні на рахунки позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору строк на який надається кредит становить 360 днів, до 12.07.2025 року.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Відповідач кредит отримала, в подальшому розпорядилася даними коштами на власний розсуд, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, кредитні кошти не повернула.

Доказів на спростування отримання кредиту в загальній сумі 29 900,00 грн відповідачем не надано, а також не надано підтверджень на спростування розміру заборгованості. Відповідного контррозрахунку ОСОБА_1 не подано.

Враховуючи, що кошти фактично отримані відповідачем та в добровільному порядку кредитору не повернуті в повному обсязі, позивач має право вимагати виконання Договору в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 21 693,91 грн.

ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просило, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, суму заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором 73 865,80 грн, і суму заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 12 690,94 грн.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14.09.2016 року в справі № 6-223цс16).

Суд звертає увагу, що в договорі про надання споживчого кредиту № 4819364 від 17.07.2024 року вказано, що цей кредит є споживчим.

Таким чином, судом встановлено, що кредитні правовідносини, які виникли між сторонами мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України Про споживче кредитування.

Так, п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Стаття 8 Закону України Про споживче кредитування визначила, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

При цьому, відповідно до п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Таким чином, максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 року не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладені до набрання Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 року включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 року включно); починаючи з 241 дня 1% (з 21.08.2024 року).

Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4819364 укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 17.07.2024 року, тобто після набрання чинності відповідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а тому норми цього Закону про обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до спірних правовідносин у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі не більшому, ніж 1%.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє наданий позивачем розрахунок заборгованості та наводить свій розрахунок, відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.

Як вбачається з Додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, проценти за користування кредитом за весь строк кредитування становлять 155 629,50 грн, за обслуговування кредитної заборгованості 0, комісія за надання кредиту 0, комісійний збір 0, інші послуги 0, інша плата за послуги кредитного посередника 0. Таким чином, загальні витрати за споживчим кредитом становлять 191 360,00 грн.

При цьому, відповідно до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4819364 від 17.07.2024 року сума кредиту 29900,00 грн, строк кредиту 360 днів.

Отже, відповідно до умов договору станом на 17.07.2024 року ДПС = (191360,00/29900,00)/360*100 = 1,78 %, що перевищує законодавчі обмеження.

Оскільки, денна процентна ставка за даним договором перевищує обмеження у 1 %, який встановлений Законом України «Про споживче кредитування», тому суд застосовує 1% як процентну ставку в день та розраховує її наступним чином.

В період із 17.07.2024 року по 09.09.2024 року розмір нарахованих процентів, які мала сплачувати ОСОБА_1 , з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29900,00 грн, становить 16 445,00 грн =(29 900,00 грн (сума кредиту)*1 % (розмір процентів в день)*55 (кількість днів).

В період з 10.09.2024 року по 12.07.2025 року розмір нарахованих процентів, які повинна сплачувати відповідач, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 693,91 грн, становить 66 166,43 грн= (21 693,91 грн (сума кредиту)*1 % (розмір процентів в день)*305 (кількість днів).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 4819364 від 17.07.2024, проведеним ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення кредитної заборгованість та сплатила 31 650,44 грн в рахунок погашення заборгованості за нарахованими відсотками.

Отже, сума відсотків становить 50 960,99 грн = (16 445,00 грн + 66 166,43 грн) -31 650,44 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання судового рішення, нараховувати на суму боргу інфляційні втрати і 3% річних згідно ст. 625ЦК України за відповідними формулами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.

Зазначені норми кореспондують із ч. 11 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за приписами якої якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

Однак, вищевказані дії є правом суду, а не його обов`язком, і мають вирішуватись у конкретній справі з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, на що звернуто увагу й Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2025 року в справі № 910/14524/22.

Крім того, у вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України, ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами ч. 10 ст. 238 ГПК України (ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.

Однак, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в своїй позовній заяві не ставило вимоги про стягнення з відповідача сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема й 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а лише клопотало про їх нарахування уповноваженим органом (особою) в порядку примусового виконання судового рішення.

Водночас стягнення заборгованості за передбаченими кредитним договором процентами у межах строку кредитування за своєю правовою природою не є тотожними поняттю 3% річних у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Кредитні правовідносини між сторонами в цій справі виникли 17.07.2024 року, тобто в період запровадженого в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.

Тому, з огляду на викладене, вимога позивача в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання судового рішення, нараховувати на суму боргу інфляційні втрати і 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за відповідними формулами, є безпідставною і не може бути задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 2 422,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у загальній сумі 72 654,90 грн (тобто 67,12 % від заявлених вимог), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 625,91 грн.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу .

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн надано: Договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, відповідно до якого вартість послуг виконавця визначається в актах наданих послуг по домовленості; Акт № 4819364 від 31.10.2025 року прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 4819364 від 17.07.2024 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 на суму 10 000,00 грн із затратою часу, всього 12 год, з них 2 год - 1 640,00 грн - представництво інтересів, в тому числі участь у судових засіданнях.

Оскільки, судом визначено розгляд вказаної справи на підставі наданих документів без виклику учасників до зали засідань, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Дідухом Є.О. правничої допомоги відповідно до Акта про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) на суму 8 360,00 грн.

Поряд із цим, згідно з вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданням послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 року в справі № 640/6209/19 відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні, сторони не брали участь в судовому засіданні, не обмінювалися заявами щодо позову.

Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмета позову із затратою часу в загальному 10 год, отже вартість послуг є очевидно завищеною, тому наявні підстави для часткового їх задоволення в сумі 3 000,00 грн, що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

Разом, з тим, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у загальній сумі 72 654,90 грн (тобто 67,12 % від заявлених вимог), то розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2 013,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість в розмірі 72 654,90 грн (сімдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 90 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» суму сплаченого судового збору в розмірі 1 625,91 грн (одна тисяча шістсот двадцять п`ять гривень 91 копійка) та витрати на правову допомогу в розмірі 2 013,60 грн (дві тисячі тринадцять гривень 60 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», , місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2, м. Київ, 03045.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко