провадження № 22-ц/824/8300/2026 суддя-доповідач у ІІ Інстанції Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

26 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ судді-доповідача Фінагеєва В.О., суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2024 року за відсутності учасників справи ухвалено оскаржуване рішення. Повний текст судового рішення складено 22 березня 2024 року. Перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 23 березня 2024 року та закінчився 21 квітня 2024 року, який є вихідним днем. Відповідно, останній день строку на апеляційне оскарження є перший за ним робочий день, а саме 22 квітня 2024 року. Апеляційна скарга подана 09 лютого2026 року.

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказує, що його не було повідомлено про розгляд справи, а копію оскаржуваного рішення він отримав 02 грудня 2024 року, про що надає копію судового рішення з зазначенням дати його виготовлення.

З 03 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року ОСОБА_1 мав право на безумовнепоновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у межах строків, визначених ч. 2 ст. 354 ЦПК України

Дану апеляційну скаргу подано 09 лютого 2026 року, тобто поза межами тридцяти днів з дня вручення позивачу повного судового рішення.

За вказаних обставин, посилання на отримання оскаржуваного рішення 02 грудня 2024 року, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, є безпідставні.

За ч. 3 ст. 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків - протягом десяти днів з моменту вручення ухвали.

Позивач ОСОБА_1 мав подати до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій вказати інші підстави для такого поновлення.

09 березня 2026 року ОСОБА_1 отримав електронний примірник вказаної ухвали суду, про що особисто зазначав у поданій до Київського апеляційного суду заяві.Відтак, перебіг строку на усунення недоліків розпочався 10 березня 2026 року та закінчився 19 березня 2026 року.

24 березня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, яку направлено засобами поштового зв`язку 19 березня 2026 року.

У заяві зазначається, що позивач вперше подав апеляційну скаргу 01 січня 2025 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року апеляційна скарга була повернута з формальних підстав. 09 лютого 2026 року ОСОБА_1 отримав ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у якій вказано, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду. Цього ж дня, тобто 09 лютого 2026 року, ОСОБА_1 отримав ухвалу Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху. Без зволікань позивач повторно подав апеляційну скаргу. Крім того, 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 разом із донькою виїхав з України у Францію і відстежував інформацію по справі через Єдиний державний реєстр судових рішень, у якому відсутні ухвали Київського апеляційного суду за апеляційним провадженням №22-ц/824/7171/25.

Разом із тим, вказані позивачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними з огляду на наступне.

Невиконання позивачем вимог ухвали суду Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, ухвала Київського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року на даний час набула законної сили та у касаційному порядку не оскаржувалась.

Твердження позивача про те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні ухвали Київського апеляційного суду за апеляційним провадженням №22-ц/824/7171/25 не відповідають дійсності, адже як ухвала Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127879775, забезпечено надання загального доступу 06 червня 2025 року), так і ухвала Київського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/131871826, забезпечено надання загального доступу 19 листопада 2025 року) наявні в реєстрі та доступні для перегляду.

Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Сам по собі сам факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, однак, при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також характер процесуальної поведінки скаржника щодо виконання своїх обов`язків.

Схожа за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 640/18290/19.

Отже, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, вказані ОСОБА_1 у апеляційній скарзі та заяві на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, є неповажними.

Таким чином, станом на 26 березня 2026 року вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 20 лютого 2026 року виконано не було, а саме, вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження у заяві на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, є неповажними.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19, зроблено висновки про те, що «причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами».

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

За таких обставин, встановлення діючим законодавством права на апеляційний перегляд справи не може бути підставою для невиконання особою, яка бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, норм законодавства, які визначають дотримання певних умов для здійснення такого права.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року відсутні.

Керуючись статтями 354, 358 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження. Надіслати апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.О. Фінагеєв

Судді Т.Ц. Кашперська

М.А. Яворський