справа № 492/1330/17
Провадження № 6/492/19/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.

за участю секретаря судових засідань Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Арцизі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» (адреса: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 28-А, ); заінтересовані особи: Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» (адреса: 010001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ); Арцизький відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (адреса: Одеська область, Болградський район, м. Арциз, вул. Будівельників, буд. 15-Б, ); боржник ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дублікату виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2026 року до Арцизького районного суду Одеської області надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС». Заявник просить суд замінити первісного стягувача Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП № 59528021 та видати Товариству з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» дублікат виконавчого листа.

В обґрунтування вказаної заяви заявник вказав, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14 листопада 2017 року у справі № 492/1330/17, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2012 року у розмірі 79 785,44 гривень та судові витрати у розмірі 1 600,00 гривень. На виконання даного рішення, судом видано виконавчий лист № 492/1330/17 від 01.12.2017 року. 22.08.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» було укладено Договір факторингу № 8-22-08/2025, за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором до ОСОБА_1 . Представник заявника зазначив, що на примусовому виконанні у відділі Арцизького РВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження ВП № 59528021, постановою виконавця від 19.12.2019 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на теперішній час оригінал вищевказаного виконавчого листа на адресу стягувача не надходив. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження жодних відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргу з Боржника на підставі вищевказаного виконавчого листа немає. Враховуючи наведене, у зв`язку з відсутністю виконавчого документу, ТОВ «Капіталресурс» не може реалізувати свої права, що гарантовані законодавством України. Відтак, заявник вважає, що наявні підстави для заміни стягувача у виконавчому листі № 492/1330/17 від 01.12.2017 року, виданому Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення боргу з ПАТ КБ "ПриватБанк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» та видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» дубліката виконавчого листа № 492/1330/17 від 01.12.2017 року, Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 , що зумовило звернення до суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про заміну стягувача та видачу дублікату виконавчого листа було розподілено судді Арцизького районного суду Одеської області Череватій В.І.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 23 березня 2026 року прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» про заміну стягувача та видачу дублікату виконавчого листа.

У судове засідання, представник заявника не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, в поданій заяві просив суд розглянути справу за його відсутності.

Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Судом встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14 листопада 2017 року у справі № 492/1330/17, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2012 року у розмірі 79 785,44 гривень та судові витрати у розмірі 1 600,00 гривень.

На виконання даного рішення, судом видано виконавчий лист № 492/1330/17 від 01.12.2017 року.

22.08.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» було укладено Договір факторингу № 8-22-08/2025, за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором до ОСОБА_1 .

На примусовому виконанні у відділі Арцизького РВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження ВП № 59528021, постановою виконавця від 19.12.2019 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження жодних відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 на підставі вищевказаного виконавчого листа немає.

Як зазначив представник заявника, станом на теперішній час оригінал вищевказаного виконавчого листа на адресу стягувача не надходив.

Згідно зі ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково бере на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Тож процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Законодавство передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа N 6-122цс13) висловлена правова позиція, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України, згідно з якою, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування), в т.ч. і на стадії виконання судового рішення, відбувається заміна кредитора. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з надання йому статусу сторони виконавчого провадження, в т.ч. і поза межами виконавчого провадження.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 2-3897/10, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження, тощо.

Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу, тобто, як у межах відкритого виконавчого провадження, так й за відсутності виконавчого провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) сформульовано висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи правонаступника. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту п. 28 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду. На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Враховуючи, що заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є однією з підстав правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу, тобто, як у межах відкритого виконавчого провадження, так й за відсутності виконавчого провадження, а також те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню, суд дійшов висновку про наявність у спірних правовідносинах матеріального правонаступництва та набуття заявником права порушувати питання про заміну позивача у справі (процесуальне правонаступництво).

Відповідно до ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідно провести заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ КБ «Приватбанк» його правонаступником - ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС».

Розглянувши матеріали заяви та дослідивши рішення Арцизького районного суду Одеської області від 14.11.2017 року у цивільній справі № 492/1330/17, суд зазначає, що факт набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» всіх прав кредитора за кредитним договором № б/н від 27.02.2012 року підтверджено, а тому, замінюючи сторону позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» у справі, суд виходить з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» підтвердило правомірність передання кредитором своїх прав за договором відступлення права вимоги, з огляду на що, правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну стягувача у цій справі після ухвалення рішення, у зв`язку з чим заяву слід задовольнити.

Щодо вимоги ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» про видачу дублікату виконавчого листа, суд зазначає наступне.

Стаття 431 ЦПК України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, в Розділі XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами) з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

З урахуванням наведеного, перерваний поверненням виконавчого документу строк на його пред`явлення, не пропущено.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний суд України зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 11.03.2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Крім того, обов`язкове виконання рішення суду покладається також Конвенцією про захист прав та свобод людини, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 17.07.1997 р. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року), (Рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року).

Рішення суду, яке набуло законної сили, повинно бути виконане. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного станув Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач звертався до виконавчої служби для примусового виконання. Виконавчий документ було повернуто постановою від 19.12.2019 року. Тобто строк пред`явлення виконавчого документа до виконання відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» переривався і встановлюється з дня його повернення. Водночас з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан і відповідно до п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», строки виконавчого провадження, зокрема, і пред`явлення виконавчого документу до виконання перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Відповідно, строк для пред`явлення виконавчого документу переривався з моменту запровадження в країні воєнного стану, а тому строки пред`явлення виконавчого документу не сплинули.

Враховуючи викладене, а також те, що заявником доведено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив відчуження прав вимоги на користь ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС», до останнього перейшло право вимоги до боржника, то суд приходить до висновку про те, що заява про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Отже суд, з урахуванням обставин зазначених у заяві, факт втрати оригіналу виконавчого листа № 492/1330/17, виданого 01.12.2017 року Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.02.2012 року, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Строк дії його пред`явлення до виконання не сплив, то виходячи з положень ч. 3 ст. 2 ЦПК України, а саме обов`язковості судових рішень, як однієї з засад цивільного судочинства, суд вважає можливим видати дублікат виконавчого документа.

У зв`язку з тим, що виконавчий лист було втрачено не з вини заявника, а рішення суду до теперішнього часу не виконано та не втратило законної сили, таким чином, суд вважає за необхідне видати дублікат виконавчого листа.

Враховуючи наведене, суд виснує, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого документа, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 55, 247, 258 - 261, 260, 353, 354, 433, 442 ЦПК України, пп. 17.4 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого документа - задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому листі № 492/1330/17 від 01.12.2017 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.02.2012 року у загальному розмірі 79 785 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 44 копійки та судових витрат у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС», адреса: 04073, м. Київ, пр-т. Степана Бандери, 28-А, .

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» дублікат виконавчого листа, що виданий на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 14.11.2017 року у справі № 492/1330/17 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.І. Черевата