КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сечком Сергієм Володимировичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Уніка») звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 40726, 25 грн. та суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалося на те, що відповідачка є винуватицею дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль, що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО).

Відповідно до страхового акту, позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату власнику застрахованого автомобіля страхового відшкодування у розмірі 183286,25 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки як водія транспортного засобу була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Позивач стверджує, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на його рахунок у розмірі 142 560,00 грн.

У зв`язку з цим, недоплачене страхове відшкодування у розмірі 40726,25 грн. необхідно стягнути з відповідачки, винної в дорожньо-транспортній пригоді, керуючись статтями 993, 1194 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 9578,54 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» судовий збір у розмірі 772,10 грн. (а.с. 45 -51).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб автомобіля «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 183286 грн. 25 коп., згідно платіжного доручення № 119959 від 23.10.2023.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «DODGE», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216652367 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну потерпілого у розмірі 160000 грн., у зв`язку із чим ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування по полісу ОСЦПВВНТЗ в розмірі 142560 грн., згідно платіжного доручення № 41434 від 22.12.2023.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_1 , яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивач підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 03.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

07.01.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши без змін оскаржуване рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, 07.10.2023 о 12:50 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Dodge Journey» (д.н.з. НОМЕР_2 ) по пр-ту М. Бажана у м. Києві, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 , що спричинило пошкодження вищевказаних транспортних засобів, чим порушила пункт 13.1 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2023 у справі № 753/18390/23 відповідачку було визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 31.10.2023.

Власником автомобіля «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ).

19.01.2023 між ним та ПрАТ «Страховою компанією «УНІКА» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО» № 370009/4615/0000062. Предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням. Загальна страхова сума - 720 000,00 грн.

Відповідальність водія транспортного засобу «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_2 станом на 07.10.2023 була застрахована відповідно до полісу №216652367, що видала ТДВ СК «Альфа-Гарант». Розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих (ліміт відповідальності) становить 160000 грн на одного потерпілого (постанова Правління НБУ від 30.05.2022 № 109).

09.10.2023 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про подію з ознаками страхового випадку. У цій заяві вказано, зокрема, що в разі визнання події страховим випадком, виплатити страхове відшкодування на СТО - ТОВ «Автосаміт на Столичному» (доказ - копія заяви № 4 від 09.10.2023).

09.10.2023 ТОВ «Автосаміт на Столичному» був складений акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) за участю власника. Відповідно до рахунку -фактури № ST23020052 від 13.10.2023, що видана ТОВ «Автосаміт на Столичному», вартість ремонту автомобіля «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 та запчастин 155738 грн (без ПДВ). Сума ПДВ 31147,71 грн. Всього 186886,50 грн (з ПДВ).

19.10.2023 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» визначила, що вартість матеріального збитку з урахуванням зносу становить 186886,50 грн, що відповідає вартості відновлювального ремонту визначеного на підставі рахунку СТО. Сума франшизи становить 3600,00 грн. Сума страхового відшкодування 183286,25 грн (страховий акт № 4 від 19.10.2023).

23.10.2023 року ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» перерахувало на користь ТОВ «Автосаміт на Столичному» суму страхового відшкодування у розмірі 183286,25 грн (платіжне доручення № 119959 від 23.10.2023 з призначенням платежу «страхове відшкодування зр.дор 37009/4615/000062 від 19.01.2023 без ПДВ»).

22.12.2023 ТДВ СК «Альфа-Гарант» переказало позивачу суму коштів у розмірі 142560,00 грн, призначення платежу - «101*Страхове відшкодування в порядку регресу згідно зі страховим актом №ЦВ/23/6236 за договором страхування № 216652367 від 05.09.2023. Без ПДВ. (платіжне доручення № 41434 від 22.12.2023).

При цьому суд першої інстанції встановив, що позивач не надав до суду страховий акт № ЦВ/23/6236, на підставі якого ТДВ СК «Альфа-Гарант» визначило суму страхового відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що позивач не виконав свого обов`язку доказування, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України та частини другої статті 83 ЦПК України, оскільки не надав суду достатніх доказів, які б у своїй сукупності підтверджували правомірність стягнення всієї заявленої суми (40726,25 грн.) з відповідачки та не довів, що він вичерпав можливість отримати ПДВ від страховика ОСЦПВ у порядку, встановленого пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, і не надав відповідних доказів, які б підтверджували розрахунок страхового відшкодування за договором ОСЦПВ.

За таких обставин, урахувавши, що позивачем не надано доказів, на підставі яких була визначена сума страхового відшкодування у розмірі 142560,00 грн., суд виходив з того, що вартість ремонту та деталей без зносу (без ПДВ) становить - 155738,75 грн., виплата ОСЦПВ за ремонт автомобіля (без ПДВ, зі зносом) - 142560,00 грн., а відтак відповідачка має сплатити позивачеві різницю в сумі 9 578,54 грн (183 286,25 (сума страхового відшкодування КАСКО) - 142 560,00 (страхове відшкодування ОСЦПВ без ПДВ) - 31 147,71 (ПДВ).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За загальними правилами, визначеними статтями 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У даній справі встановлено, що позивачем було виплачене страхове відшкодування ОСОБА_2 , як потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді, шляхом перерахування безготівкових коштів у розмірі 183286,25 грн. (за вирахуванням франшизи) на рахунок партнера позивача - ТОВ «Автосаміт на Столичному». В свою чергу, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», який 22.12.2023 здійснив позивачу страхове відшкодування у розмірі 142560,00 грн., без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 41434 від 22.12.2023.

За таких обставин, позивач звернувся до суду із вимогами до відповідачки про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язана відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, здійсненою страховиком винної особи.

При цьому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зменшення суми заявленої до стягнення на суму ПДВ.

Так, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21.12.2020 у справі № 911/286/20.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18).

Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 у справі № 565/1210/19 зазначив, що якщо автомобіль не було відремонтовано або відремонтовано на СТО, яке не є платником ПДВ, то вказану суму не повинні компенсувати ні страхова компанія, ні винна в ДТП особа.

Як вбачається з рахунку-фактури ТОВ «Автосаміт на Столичному» від 13.10.2023 вартість робіт та вартість запчастин (матеріалів) становить 155738,54 грн. без ПДВ та 186886,25 грн. з ПДВ (а.с. 19).

Згідно страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи становить 183286,25 грн. (а.с. 20).

23.10.2023 ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» перерахувало ТОВ «Автосаміт на Столичному» кошти у розмірі 183286,25 грн. з призначенням платежу страхове відшкодування зр.дор 37009/4615/000062 від 19.01.2023 без ПДВ») (а.с. 22).

22.12.2023 ТДВ СК «Альфа-Гарант» переказало позивачу суму коштів у розмірі 142560,00 грн, призначення платежу - «101*Страхове відшкодування в порядку регресу згідно зі страховим актом №ЦВ/23/6236 за договором страхування № 216652367 від 05.09.2023. Без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 41434 від 22.12.2023 (а.с. 23).

При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, позивач не надав до суду страховий акт № ЦВ/23/6236, на підставі якого ТДВ СК «Альфа-Гарант» визначило суму страхового відшкодування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано доказів, які б надавали можливість перевірити розрахунок страхового відшкодування, виплаченого ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача та достовірно встановити про те, чи страхове відшкодування, здійснене страховиком винуватця дорожньо-транспортної пригоди, включало податок на додану вартість, та чи повідомляв позивач ТДВ СК «Альфа-Гарант» про перерахування страхового відшкодування безпосередньо на рахунок станції технічного обслуговування, яке є платником податку на додану вартість, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення суми заявленої до стягнення на суму ПДВ.

При цьому, колегія суддів враховує, що платіжні доручення, які містяться в матеріалах справи, на підтвердження здійснення страхових виплат, містять вказівку на те, що такі виплати були здійснені без урахування ПДВ, а тому покладення обов`язку із сплати податку на додану вартість на відповідачку, за наведених обставин, є безпідставним.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його позовною заявою, яка була предметом судового розгляду в суді першої інстанції, доводам якої суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сечком Сергієм Володимировичем - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова