ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/403/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 02 червня 2025 року в складі судді Бабенко Ю.П. по справі № 644/10378/24 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 13 серпня 2018 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 90 000,00 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту.

Станом на 27 грудня 2023 року ОСОБА_1 прострочила зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення підпункту 5.17 пункту 5 Розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 27 грудня 2023 року направив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідачка на контакт не виходила та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до пунктів 5.18, 5.19 кредит 26 січня 2024 року став у формі «на вимогу».

Загальний розмір заборгованості відповідачки перед АТ «Універсал Банк» за договором станом на 25 серпня 2024 року становить 131 977,98 грн, із них: 131 977,98 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн - заборгованість за пенею; 0 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Посилаючись на вказане, АТ «Універсал Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 13 серпня 2018 року у розмірі 131 977,98 грн станом на 25 серпня 2024 року та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

У березні 2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, що підтверджують наявність заборгованості. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку. Будь-яких доказів на підтвердження факту користування кредитним лімітом, підвищення кредитного ліміту, його розміру до матеріалів справи позивачем не надано. Банком не доведено факт отримання відповідачкою кредитних коштів. Сума заборгованості, яку позивач просить стягнути, не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки в цю суму входять проценти та штраф. Анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами. Внесені у період з 02 грудня 2021 року по 25 серпня 2024 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом кошти в розмірі 124 475,62 грн, що значно перевищує розмір кредитного ліміту 90 000,00 грн, безпідставно списано банком на погашення відсотків. Крім того, позивачем надані Умови та правила в редакції станом на 27 листопада 2021 року, тоді як кредитний договір у вигляді анкети-заяви підписаний відповідачкою 13 серпня 2018 року.

20 березня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги. Вказав, що у момент підписання договору 13 серпня 2018 року діяли Умови і правила обслуговування в редакції від 21 червня 2018 року, і саме в цій редакції відповідачка отримала їх примірник у мобільному додатку. Факт відкриття рахунку, отримання відповідачкою банківської картки та встановлення кредитного ліміту підтверджується довідкою банку. Згідно виписки по рахунку кредитний ліміт боржниці складає 50 605,00 грн, баланс складає мінус 81 372,98 грн, заборгованість складає 131 977,98 грн; всього за весь час користування карткою боржницею було проведено поповнень карткового рахунку на суму 1 006 712,79 грн та витрат на суму 1 138 690,77 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 02 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами кредитного договору на вказаних ним умовах, отримання відповідачкою грошових коштів у вигляді кредитного ліміту, а також наявність у неї заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 30 червня 2025 року АТ «Універсал Банк» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту «Monobank», а також процедуру ознайомлення Споживача з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту. Суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо того, що відповідачка не була ознайомлена із вищевказаним. Підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою «Monobank», Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту. ОСОБА_1 висловила свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «Monobank» шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Посилався на те, що клієнтом було неодноразово проведено банківські операції із використанням власної картки (переказ коштів, поповнення мобільного телефону, оплата товарів у торгових точках та ін.), відповідачка надавала свою згоду із змінами, доповненнями до Договору про надання банківських послуг. Відтак, сторонами погоджені усі істотні умови договору. Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відповідачки перед банком становить 131 977,98 грн, яка підлягає стягненню, оскільки відповідачкою не надано відповідного контррозрахунку та вказану заборгованість не спростовано.

24 жовтня 2025 року поштою ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, закрити апеляційне провадження, розгляд справи проводити без її участі. Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга підписана не уповноваженою особою ОСОБА_2 , який не підтвердив можливості діяти у справі за правилами самопредставництва юридичної особи. Позивачем надані Умови та правила в редакції станом на 27 листопада 2021 року, тоді як кредитний договір у вигляді анкети-заяви підписаний 13 серпня 2018 року. Анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в ній відсутні дані про розмір кредитного ліміту, строк кредитування, відповідальність тощо. Умови та Правила, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту не містять її підписів. До заборгованості за «тілом кредиту» включені і проценти, яка вона не повинна була сплачувати. Розрахунок заборгованості не є належним доказом.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 26 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи:

АТ «Універсал Банк», його представник ОСОБА_2 отримали в електронних кабінетах 21 липня 2025 року (а.с. 244, 245).

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 26 липня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 247-248).

Представник відповідачки адвокат Бова Я.О. ознайомився з матеріалами справи 10 жовтня 2025 року (а.с. 253).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 серпня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (а.с. 11).

Відповідно до підписаної анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг відповідачка просила Банк відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов Договору та умов даної заяви.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови, а також, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодилась з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Крім того, ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви просила вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку, засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису в мобільному додатку з метою засвідчення її даних згідно з Договором.

Також ОСОБА_1 визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Крім того, підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

Анкета-заява містить паспортні та анкетні дані відповідачки, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. В даній анкеті-заяві є лише посилання на те, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та те, що про зміну доступного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

З довідки про наявність рахунку від 18 березня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_2 та видано чорну картку № НОМЕР_1 , що активна до листопада 2029 року (а.с. 152).

Як вбачається з довідки про розмір встановленого ліміту від 18 березня 2025 року, ОСОБА_1 за договором від 13 серпня 2018 року за карткою № НОМЕР_1 13 серпня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 8500,00 грн, який в подальшому неодноразово збільшувався та станом на 06 січня 2022 року складав 90 000,00 грн, а 27 лютого 2022 року 50 605,00 грн (а.с. 153).

Відповідно до довідки про рух коштів по картці від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_3 за період з 13 серпня 2018 року по 25 серпня 2024 року кредитний ліміт станом на 25 серпня 2024 року становить 50 605,00 грн, заборгованість станом на 25 серпня 2024 року становить 131 977,98 грн, баланс на початок періоду 8500,00 грн, баланс на кінець періоду 81 372,98 грн, сума витрат за період 1 138 690,77 грн, сума зарахувань за період 1 006 712,79 грн (а.с. 101-151).

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово, а саме 13 липня 2020 року, 01 червня 2021 року, 27 липня 2021 року, 21 листопада 2021 року, 26 листопада 2021 року, оформлювала транзакції в розстрочку (а.с. 154-177).

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 13 серпня 2018 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 (а.с. 6-10), відповідно до якого станом на 25 серпня 2024 року її розмір становить 131 977,98 грн, із них: 131 977,98 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками; 0 грн - заборгованість за пенею, 0 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту, було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що надані позивачем витяги з Умов, датовані 21 серпня 2018 року та 27 листопада 2021 року (а.с. 12, 178), за відсутності доказів, що відповідачка саме з ними ознайомилась при підписанні Анкети-заяви від 13 серпня 2018 року, є достатнім доказом укладення договору кредиту на тих умовах, які там зазначені.

У матеріалах справи також у формі додатків до Умов наявні копія Тарифів, Паспорту споживчого кредиту, в яких викладені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, санкції за порушення зобов`язань, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які мають бути підписані споживачем його електронним цифровим підписом. Однак на вищевказаних документах відсутній підпис відповідачки (а.с. 25-29).

Зі змісту Паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Крім того, Паспорт споживчого кредиту не містить відомостей щодо дати його складання, а також його підписання відповідачем електронно-цифровим підписом. Інформація, що міститься у паспорті, зберігала чинність та була актуальною до 01 січня 2023 року.

До того ж, Паспорт споживчого кредиту є інформацією, тобто довідкою для споживача, та така інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Разом з тим, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із змісту позовних вимог вбачається, що банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 131 977,98 грн.

Водночас, як вбачається із наданого банком розрахунку, вказана заборгованість за тілом кредиту фактично складається також із нарахованих банком відсотків за користування кредитом.

Між тим, доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав.

Із наданих позивачем доказів тільки анкета-заява від 13 серпня 2018 року містить підпис відповідачки. Водночас, анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів ані за користування кредитними коштами, ані за прострочення повернення кредиту за збільшеною ставкою в порядку статті 625 ЦК України; строк кредитування та строки здійснення періодичних платежів не встановлені. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами у порядку ст. 1048 ЦК України банк не пред`явив.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Дійсно, ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості різними сумами у загальному розмірі згідно виписки по рахунку 1 006 712,79 грн. Сплачені нею кошти розподілялись банком в тому числі на погашення процентів, які передбачені Умовами, що відповідачкою не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

Оскільки в анкеті-заяві від 13 серпня 2018 року процентна ставка та строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо повної відмови у задоволенні позову колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки про рух коштів по картці від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_3 за період з 13 серпня 2018 року по 25 серпня 2024 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, кредитний ліміт станом на 25 серпня 2024 року становить 50 605,00 грн, заборгованість станом на 25 серпня 2024 року становить 131 977,98 грн, баланс на початок періоду 8500,00 грн, баланс на кінець періоду 81 372,98 грн, сума витрат за період 1 138 690,77 грн, сума зарахувань за період 1 006 712,79 грн (а.с. 101-151).

Частину із сплачених коштів банком, а саме 70 682,69 грн, безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, тоді як анкета-заява від 13 серпня 2018 року не містить домовленості сторін про сплату відсотків та інших платежів, а також умов щодо відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

У заявах про оформлення розстрочки сторонами також не узгоджувались процентні ставки у розмірі 37,2% та 19,2%, за якими згідно розрахунку були нараховані відсотки за користування кредитом.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачкою фактично витрачено 1 138 690,77 грн, внесено 1 006 712,79 грн, та безпідставно списано на погашення відсотків 70 682,69 грн, отже, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку, становить 61 295,29 грн (1 138 690,77 грн 1 006 712,79 70 682,69), що є різницею між фактично отриманими коштами та внесеними і неправомірно списаними коштами.

Відмовляючи повністю у задоволенні позову банку з тих підстав, що банком не доведено укладення кредитного договору на вказаних ним умовах, отримання відповідачкою кредитних коштів і наявність заборгованості, суд першої інстанції не надав належної оцінки довідці про рух коштів по рахунку (виписці по рахунку), не врахував загальну суму витрат і зарахувань на картку відповідачки згідно виписки по рахунку та загальну суму заборгованості, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про недоведеність позовних вимог у повному обсязі.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності повноважень на подання апеляційної скарги у представника банку Македона О.А. колегія суддів відхиляє.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частини перша, третя статті 58 ЦПК).

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності) (див. постанову Верховного Суду від 28 серпня 2023 року у справі № 740/2873/22.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, коли набрав чинності Закон України від 18 грудня 2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20).

З наданої представником банку копії посадової інструкції фахівця претензійно-позовної роботи Департаменту ризик-менеджменту про проекту Монобанк Македона О.А., яка затверджена директором Департаменту по роботі з персоналом 18 січня 2022 року, вбачається, що він здійснює представництво інтересів банку у судових органах України будь-якої ланки, шляхом самопредставництва у порядку та на підставі передбаченому чинним законодавством України, без додаткового уповноваження (довіреності) (а.с. 230 зворот).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що представник позивача Македон О.А. має право на підписання і подання апеляційної скарги від імені банку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ «Універсал Банк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2018 року у розмірі 61 295,29 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн (а.с. 38), з апеляційною скаргою - 4542,00 грн (а.с. 232).

Зважаючи, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково, на 46,44%, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачки на його користь у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, становить 3 515,51 грн (3028,00+4542,00) х 46,44%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 13 серпня 2018 року у розмірі 61 295 (шістдесят одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) грн 29 коп, а також судовий збір за подання позову і апеляційної скарги в розмірі 3515 (три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн 51 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина