У х в а л а

про залишення без руху

"30" березня 2026 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Чорний І.Я. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , який діє через свого представника адвоката Січеславського Ігоря Анатолійовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

позивач, через систему «Електронний суд» звернувся в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали заяви на предмет її відповідності вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ч. 6,7 ст. 43 ЦПК України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (KREUZ v. POLAND) від 19 червня 2001 року).

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

При цьому, суд зважає також на практику Європейського Суду з прав людини, що знайшла своє висвітлення у справі Golder v.United Kingdom від 21.02.1975, згідно якої, право на суд не є абсолютним, то воно може бути обмеженим особливо щодо умов прийнятності скарг, у тому числі й на дії судді, що відповідають вимогам процесуального законодавства, проте, не подобаються стороні. Правила застосування головуючим процесуальних норм, що забезпечують порядок в ході судового процесу і послідовність здійснення своїх прав сторонами, хоч і не подобається стороні, проте, безумовно мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи, повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані та розуміти, що їх право закінчується там, де починається право іншої сторони, а тим більше там, де починається обов`язок та право головуючого у процесі.

Позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви додано копію актового запису про шлюб, з програми «Дія», вказаний документ суд вважає не достатньо належним доказом для повного та всебічного розгляду справи. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача надати оригінал свідоцтва про шлюб, для долучення до матеріалів справи.

У відповідності до частини першої статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43,175,177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 , який діє через свого представника адвоката Січеславського Ігоря Анатолійовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Роз`яснити позивачу вимоги статті 185 ЦПК України, якщо відповідно до ухвали у встановлений строк вимоги будуть виконані, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі невиконання вимоги суду, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Я. Чорний