РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

головуючого судді Перекупки І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Барашивець Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернувся з зазначеним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 цивільну справу передано на розгляд головуючому судді Перекупці І.Г.

03.09.2025 на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.09.2025 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору № 75344697 від 09.08.2021, позичальнику було надано кредит у сумі 12 000 грн, на строк 30 днів зі сплатою відсотків 1,99% в день. 21.12.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75344697 від 09.08.2021. 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило позивачу право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75344697 від 09.08.2021. Станом на дату звернення заборгованість за кредитним договором № 75344697 від 09.08.2021 становить 40 656, 00 грн.

23.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував щодо позовних вимог, зазначивши, що він є військовослужбовцем та звернув увагу суду на те, що 09.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №75344697, за умовами якого Відповідачу надано кредит у розмірі 12 000,00 грн строком на 30 днів - з 09.08.2021 по 07.09.2021 - зі сплатою процентів у сумі 7 164,00 грн, нарахованих за ставкою 1,99 % на день. Відповідно до умов договору, Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та сплатити проценти у день закінчення строку користування кредитом або достроково. Таким чином, строк дії договору закінчився 07.09.2021. На підставі укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Фінпром маркет» договору факторингу до останнього перейшло право грошової вимоги до Відповідача за вказаним договором у загальному розмірі 19 164,00 грн. Договором визначено фіксований строк користування кредитом без передбачення автоматичної пролонгації, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Разом з тим просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що даний спір є справою незначної складності, оскільки містить лише один епізод спірних правовідносин, а саме - стягнення заборгованості за кредитним договором, та не передбачає необхідності дослідження і застосування великої кількості нормативно-правових актів. Крім того, матеріали справи не містять значної кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час.

06.03.2026 представник позивача направила до суду через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період проходження військової служби мобілізованим особам не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом, за умови підтвердження такого статусу належними доказами (військовий квиток, довідка тощо), що також узгоджується з позицією Верховного Суду, але відповідачем не надано доказів проходження військової служби у період нарахування процентів, у зв`язку з чим вважає, що такі доводи не підлягають врахуванню. Вказує також на те, що відповідно до умов договору позики та Правил, з якими Позичальник був ознайомлений і погодився, у разі прострочення повернення позики кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування коштами понад встановлений строк, що не є штрафною санкцією, а є платою за користування кредитом. При цьому зобов`язання за договором не припиняються із закінченням строку його дії та діють до повного виконання. Водночас позивачем заявлено до стягнення заборгованість лише в межах первісних умов договору без застосування підвищеної процентної ставки за прострочення, з метою недопущення надмірного фінансового навантаження на відповідача. Представник вважає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено понесення витрат на правничу допомогу (договір, документи щодо обсягу послуг та платіжні документи), які є обґрунтованими та співмірними зі складністю справи. Відповідач не надав жодних доказів їх надмірності чи необґрунтованості, а також не подав доказів на спростування позовних вимог, у зв`язку з чим витрати підлягають стягненню у повному обсязі, а доводи відзиву є припущеннями.

11.03.2026 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, в яких зазначає, що договором позики встановлено чіткий строк користування кредитом - 30 днів, погоджений сторонами, тоді як положення Правил щодо пролонгації та автопролонгації суперечать умовам договору та вимогам законодавства. Позивач фактично підміняє штрафні санкції процентами за користування кредитом після прострочення, а надані ним Правила не є складовою договору, оскільки не підписані відповідачем. Крім того, суд має право зменшити витрати на правничу допомогу у разі їх неспівмірності зі складністю справи та обсягом виконаних робіт.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, 24.09.2025, 28.11.2025, 29.01.2026 направляла до суду через підсистему «Електронний суд» заяви про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, 24.03.2026 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового засідання за відсутності сторін, суд виходить з наступного.

Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, суд приходить до наступного висновку.

09.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №75344697, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 12 000 грн, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису MSqt0752dM, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з довідкою про ідентифікацію, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено договір №75344697 від 09.08.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником. Одноразовий ідентифікатор: MSqt0752dM. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 09.08.2021 18:25:11. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1

Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №775344697 від 09.08.2021, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 12 000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією №49523а6с-с89с-4аае-b45a-ac від 09.08.2021.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

В силу положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором позики №75344697 від 09.08.2021 становить 40 656 грн та складається: 12 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 656 грн сума заборгованості за відсотками.

З даним розрахунком відповідач не погоджується та у відзиві зазначає, що дія договору позики закінчився 07.09.2021, тому розмір заборгованості становить 19 164 грн, з яких : 12 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 164 грн - заборгованість за відсотками.

Суд погоджується з доводами сторони відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

21.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75344697 від 09.08.2021, що укладений між ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , що підтверджується також реєстром боржників до договору факторингу.

31.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ « Фінпром Маркет» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75344697 від 09.08.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , що підтверджується також реєстром боржників до договору факторингу.

Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 40656 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28656 грн - сума заборгованості за відсотками.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Тому вимога про відшкодування судового збору судом задовольняється частково, а саме в сумі 1142,65 грн.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн. позивач надав суду: Договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.20241, Витяг з Акту приймання передачі справ на надання правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024;. Витяг з Акту №14-П від 19.05.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024; Платіжна інструкція на підтвердження оплати наданої правничої допомоги; Ордер серія АХ №1149961 від 03.09.2025 р.; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2099 від 03.04.2018 р.

З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3500 грн. є завищеними.

А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн витрат за надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 76-81,141,247, 259,263-268,273, 280, 352-354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики №75344697 від 09.08.2021 в розмірі 19164 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 1142,65 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», місцезнаходження за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9-А, офіс 204, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя І.Г. Перекупка