ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4152/26 Справа № 214/4980/25 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє Шевченко Юлія Сергіївна, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складення повного тексту рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ

В травні 2025 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою, але відповідач внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту послугу має заборгованість за період за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року у розмірі 19 130 грн. 61 коп., заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 238 грн. 80 коп., інфляційні втрати у сумі 3 016 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 722 грн. 03 коп. та пеню у сумі 873 грн. 41 коп., а всього 23 981 грн. 09 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє Шевченко Ю.С., вважає рішення суду необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, помилково вважав, що у відповідача відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії за спірний період, оскільки в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . відсутнє теплопостачання з боку позивача.

Так, відповідач фактично встановив автономне опалення, а саме у 2009 році, в той час, коли діяла заборона на встановлення індивідуального автономного опалення у квартирі і така заборона регулювалася Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року, який був чинний на момент виникнення правовідносин між сторонами та втратив чинність з 17 вересня 2019 року.

Крім того, вважає, що відповідач не дотримався вищевказаного Порядку, не надавналежного та допустимого доказу у справі, а саме Акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, який у десятиденний термін мала подати до Комісії на затвердження, а тому суд першої інстанції неправомірно залишив позов без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обгрунтоваінсть рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу АТ "Криворізька теплоцентраль" залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступним підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 21 жовтня 2024 року є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування №870 від 21.10.2024 року.

Згідно детального розрахунку заборгованості за адресою АДРЕСА_1 , позивач за послуги з постачання теплової енергії, оплата за які не здійснена, обліковує за відповідачем заборгованість за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 19 130 грн. 61 коп.

Квартира за адресою виникнення боргу перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії.

Відповідачем до суду надано копію виконаного ПП «Аіт Енерго» робочого проєкту №149/09.09-ОВ реконструкції системи опалення приміщень квартири за адресою: АДРЕСА_1 , копія виданих КПТМ «Криворіжтепломережа» технічних умов №4688 від 20.08.2009 року за вих. №7460 для розробки проєкту індивідуального опалення та системи гарячого водопостачання у цій же квартирі та копія наданих головою ТВК «Наш дім» Л.П. Паутовою технічних умов на влаштування індивідуального (автономного) теплопостачання підтверджують те, що відповідач виконав умови зазначені у витязі із протоколу №26 засідання комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання від 06.08.2009 року на відключення від теплопостачання належної йому квартири.

Виконаний ПП "Аіт Енерго" робочий проект №149/09.09-ОВ реконструкції системи опалення приміщень квартири за адресою: АДРЕСА_1 , було узгоджено із теплопостачальною організацією - КПТМ «Криворіжтепломережа», що підтверджується відповідним штампом за підписами начальника та інженера теплопостачальної організації.

Актом від 26.10.2009 року, складеному та підписаному уповноваженим представником КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачем, при обстеженні приміщення вказаної вище квартири встановлено, що у приміщенні встановлено опалення, опалювальні прилади демонтовані, стояки ізольовані, заглиблені у стіни, пропонується зняти навантаження, Q=0,0081 Гкал/г., а також попереджено споживача про відповідальність за самовільне підключення до мереж КП «Криворіжтепломережа».

За встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що відключення квартири АДРЕСА_2 від мережі централізованого опалення не було самовільним, позаяк відповідач, отримавши від Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради відповідний дозвіл-погодження, виконав покладені обов`язки, отримав відповідні зазначені вище технічні умови, робочий проєкт, розроблений проєктною організацією та погодив відключення від системи опалення з КПТМ «Криворіжтепломережа», що спростовує доводи позивача про самовільне відключення споживача від мереж централізованого опалення.

Суд зазначив, що підприємство АТ «Криворізька теплоцентраль» стало виконавцем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_3 з 01 жовтня 2013 року, тоді як автономне опалення у квартирі, в якій зареєстрований відповідач було встановлено задовго до цього часу, а відсутність інформації щодо облаштування індивідуального опалення за адресою відповідача та зняття його з обліку при передачі від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» об`єктів теплопостачання, не є виною відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції прийшов до того, що процедура відключення квартири відповідача від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, при відмові споживачів від централізованого теплопостачання № 4 від 22 листопада 2005 року, порушена не була, позивач не довів порушення його прав діями відповідача щодо відключення від централізованого теплопостачання, не надано належних доказів на підтвердження того, що відключення від централізованого теплопостачання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , спричинило шкоду йому або третім особам, порушило (негативно вплинуло) роботу внутрішньобудинкових мереж, призвело до розбалансування будинку, а також не надано доказів, що були порушені права власників інших квартир у будинку.

Суд першої інстанції виснував, що відповідач послугами з централізованого постачання теплової енергії не користується у зв`язку із встановленням автономного опалення, а тому у нього відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період, оскільки фактично ці послуги ним отримані не були, а у задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно із частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Відповідно до пункту 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил)

Згідно із пунктом 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проєктування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проєктної документації для будівництва, а також норм проєктування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок № 4, втратив чинності з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою.

Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформлюється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проєкту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проєктна або проєктно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проєкт узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проєкт. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169 від 06 листопада 2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за №1320/14587, були внесені зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року №4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з протоколу №26 від 06.08.2009 року відповідач отримав дозвіл на відключення від системи теплопостачання в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 . за умови влаштування альтернативного джерела опалення, для виконання автономної системи заявнику вказано на необхідність отримання технічних умов постачальнику газу та проєкту, розробленого проєктною організацією тощо (а.с. 31).

Відповідач отримав Технічні умови №4688 від 08.09.2009 року для розробки проєкту додаткового індивідуального опалення та системи гарячого водопостачання (а.с.32).

На замовлення відповідача ПП «АИТ Енерго» розроблено робочий проєкт реконструкції системи опалення приміщеннь квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35-57).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відключення квартири відповідача ОСОБА_1 від мережі централізованого опалення, розпочалася у серпні -вересні 2009 року, тобто з дня отримання дозволу комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирі відповідача від 06.09.2009 року та згідно Акту КПТМ «Криворіжтепломережа» від 26 жовтня 2009 року, була закінчена, зафіксовано демонтаж опалювальних приладів, встановлено альтернативне опалення, попереджено відповідача про відповідальність за самовільне підключення до мереж КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с.34).

Доказів про самовільне безоплатне підключення до тепломереж позивача суду не подано.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач не довів порушення його прав діями відповідача щодо відключення від централізованого опалення, не надано належних доказів на підтвердження того, що відключення від централізованого опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., спричинило шкоду йому або третім особам, порушило (негативно вплинуло) роботу внутрішньобудинкових мереж, призвело до розбалансування будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, централізоване опалення в квартирі відсутнє та використовується система автономного опалення. Доказів, що порушені права власників інших квартир у будинку, судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 . від мережі централізованого опалення не було самовільним, оскільки таке відключення було проведено у порядку встановленому законодавством, чинним на той час.

Отже, послугами з централізованого постачання теплової енергії відповідач не користується, а тому у нього відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період, оскільки фактично ці послуги ним отримані не були.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє Шевченко Юлія Сергіївна, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове постанови складено 30 вересня 2026 року.

Головуючий

Судді