Дата документу 27.03.2026 Справа № 278/5394/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 278/5394/25 Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/570/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 365 447,32 грн., що складається з основного боргу 344 425,50 грн., інфляційних втрат 14 680,62 грн., 3% річних і штрафних санкцій 6 341,20 грн., та судові витрати.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2025 року цивільну справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У грудні 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Лабік Г.І. сформував в системі «Електронний суд» заяву про зупинення провадження у справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби у складі Збройних Сил України.

До заяви додані в копіях: посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.12.2024 № 376 про прийняття лейтенантом ОСОБА_2 посади командира взводу штабних машин роти штабних машин; довідка за формою 5 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 про те, що старший лейтенант військової служби за мобілізацією ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 23.11.2023; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 19.12.2025 № 191 про призначення старшого лейтенанта ОСОБА_2 командиром інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_2 ; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 28.06.2025.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Лабіка Г.І. задоволено.

Провадження у цивільній справі № 278/5394/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі та продовжити розгляд справи по суті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач також є чинним військовослужбовцем, що підтверджується відповідними документами та було відомо суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не врахував те, що обидві сторони спору перебувають на військовій службі; об`єктивні обмеження участі у процесі є рівнозначними; відповідач має професійного представника (адвоката), через якого реалізує право на захист.

На думку ОСОБА_1 , оскаржувана ухвала фактично створює перевагу відповідачу та порушує принцип процесуальної рівності сторін, закріплений у ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Звертає увагу, що у цій справі спір має виключно майновий характер; не потребує обов`язкової особистої участі відповідача; відповідач реалізує свої права через адвоката; матеріали справи є письмовими.

Крім того, суд першої інстанції не встановив, у чому саме полягає неможливість розгляду справи по суті за наявності представника.

Так, зупинення провадження до припинення перебування відповідача на військовій службі фактично означає невизначений строк, що суперечить: принципу розумного строку судового розгляду; ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; усталеній практиці ЄСПЛ щодо недопустимості надмірних процесуальних затримок.

Зауважує, що позивач як військовослужбовець не може бути поставлений у гірше становище, ніж відповідач, лише через те, що він ініціював судовий захист.

Крім того, 20 січня 2026 року ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» додаткові пояснення, в яких зазначив, що після постановлення ухвали Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року виникли нові істотні обставини, що мають безпосереднє значення для правильного вирішення питання про законність зупинення провадження у справі. Зокрема, 17.01.2026 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, що підтверджується витягом з ЄРДР від 19.01.2026 року, а саме кримінальне провадження №0000023; правова кваліфікація: ч. 1 ст. 192 КК України; досудове розслідування розпочато за фактом неповернення відповідачем боргу, який є предметом розгляду у цій справі. Скаржник просить врахувати наведені додаткові письмові пояснення та витяг з ЄРДР від 19.01.2026 року.

26.01.2026 року ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи: заяву ОСОБА_1 про залучення до провадження як потерпілого від 26.01.2026 року, постанову про визнання ОСОБА_1 потерпілим від 26.01.2026 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 від 26.01.2026 року, посилаючись на те, що вказані докази мають істотне значення для правильного вирішення питання щодо законності та обґрунтованості оскарженої ухвали.

Учасники справи наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 2 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач перебуває у лавах Збройних Сил України, що підтверджується належними доказами, на всій території України запроваджено воєнний стан, отже, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України існують обставини для зупинення провадження у справі.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачаєтьсяз матеріалів справи та встановлено судом, старший лейтенант військової служби за мобілізацією ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 23.11.2023, що підтверджено копією довідки за формою 5 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 .

Також перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України підтверджується копією наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 19.12.2025 № 191 (по особовому складу), копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.12.2024 № 376 про прийняття лейтенантом ОСОБА_2 посади командира взводу штабних машин роти штабних машин, копією посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 , копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 28.06.2025.

Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.

Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 253 ЦПК України).

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2І02-ІХ в Україні введено воєнний стан (зі змінами), який триває і натепер.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки він відповідає матеріалам справи та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, згідно якої факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, та за відсутності його беззастережної волі щодо продовження розгляду справи є підставою для зупинення провадження у справі. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про те, що приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Враховуючи наведене та те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинення провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України є обов`язком суду, а не правом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши в резолютивній частині про строк, на який зупинено провадження у справі, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).

Колегія судів зауважує, що наявність у позивача статусу військовослужбовця не змінює обов`язку суду зупинити провадження у справі, визначеному п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про помилковість зупинення провадження у справі, оскільки відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не зупиняє провадження у справі, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника, також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ч. 3 ст. 252 ЦПК України застосовується у випадках, якщо зупинення провадження у справі мало місце на підставі пунктів 1-3 частини першої статті 252 ЦПК України, і не може бути застосована до цих правовідносин, так як суд першої інстанції зупинив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про можливість вирішення справи у письмовому провадженні не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням ціни позову, вказана справа не є малозначною, і не може бути розглянута у спрощеному провадженні без повідомлення її учасників.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду, і не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до ухвалення помилкового судового рішення, колегією суддів не установлено.

Колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (CASE «RUIZ TORIJA V. SPAIN», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни або скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Щодо судових витрат у вигляді сплати судового збору.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

За приписами ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 484 грн. 48 коп.

Разом із тим, скаржником надано копію посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 11.12.2025 Управлінням у справах ветеранів війни Житомирської міської ради, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Отже, сплачений скаржником судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 484 грн. 48 коп. підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 133, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги згідно платіжної інструкції 1.489501275.1 від 14.01.2026 року у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізької області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) сплачені кошти судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп. за платіжною інструкцією 1.489501275.1 від 14.01.2026 року на реквізити: «отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Вознес./22030101, код отримувача: 37941997; рахунок отримувача UA0008513, призначення платежу: 1 Судовий збір за позовом № 278/5394/25 ОСОБА_1 ».

Роз`яснити заявнику, що для звернення цього судового рішення до виконання платнику необхідно додатково звернутися до Запорізького апеляційного суду з заявою про повернення коштів судового збору з бюджету, зміст якої повинен відповідати пункту 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів і вказати дату та номер судового рішення. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету платником також подається копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко