Дата документу 12.03.2026
Справа № 334/1961/26
Провадження № 2-о/334/125/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року

Суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя Ісаков Д.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації. Також, просить звільнити її від сплати судового збору у зв`язку зі складним матеріальним становищем.

Дослідивши заяву з додатками, вважаю, що відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України заяву належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК).

Частиною 1 статті 315 ЦПК Україниперелічені види фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом.

Частиною другої цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

При зверненні до суду із заявою про встановлення факту смерті заявником не було дотримано вимог ч. 4 ст. 294 ЦПК України, оскільки в заяві не вказано заінтересованої особи.

При цьому, як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у порядку, передбаченому главою 37 ЦПК України, за участю заявників і заінтересованих осіб.

При зверненні до суду із заявою про встановлення факту смерті особи заявник зазначає, що метою встановлення факту смерті в судовому порядку є реєстрація цього факту в органах ДРАЦС України та отримання свідоцтва про смерть.

При цьому у заяві ОСОБА_1 не зазначає, яке саме право вона позбавлена можливості реалізувати після смерті брата ОСОБА_2 .

Матеріали заяви не містять відомостей, що до її пред`явлення заявник зверталася до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Також, у поданій заяві не зазначено в якості заінтересованої особи відповідний відділ ДРАЦС, який має видати свідоцтво про смерть в разі задоволення даної заяви та у разі потреби інші заінтересовані особи.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В порушення зазначеної норми в заяві не зазначено щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Таким чином, слід зазначити відомості щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

В заяві громадянство ОСОБА_2 не зазначено.

Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та був документований паспортом громадянина України до заяви не додано.

Таким чином, заявнику слід надати докази того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, набув громадянство України у встановленому законом порядку та був документований паспортом громадянина України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення,поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно;

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_2 помер на території іншої держави, а саме російської федерації, а отже у цьому випадку не підлягає застосуванню п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року встановлено в розмірі 3328,00 гривень.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 665,60 гривень. Якщо заяву поданно через систему «Електронний суд», з урахуванням коефіцієнту 0,8 сума судового збору становить 532,48 гривень.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» чітко визначений перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Проте, згідно із матеріалів вищезазначеної справи ОСОБА_1 до визначеної категорії осіб не відноситься.

В силу вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір»:

1. Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або

2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу є: а)військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позовує захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або

4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

2. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

3. При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Скрутне матеріальне становище це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо).

На підтвердження доводів щодо майнового стану мають бути надані докази про неспроможність сплатити судові витрати на момент подачі заяви до суду.

Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутне матеріальне становище скаржника, що відповідно унеможливлює здійснити оплату судових витрат, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного суду від 20.04.2023 року у справі № 990/13/223, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 необхідно надати суду довідку податкової саме за 4 (чотири) квартали 2025 року про відсутність (наявність) у заявника будь-яких інших доходів тощо), витяги з відповідних державних реєстрів про відсутність (наявність) у заявника будь-якого рухомого та нерухомого майна, докази, що підтверджують перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї або доказу сплати судового збору.

Оскільки, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі №686/114/16-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

На підтвердження скрутного матеріального становища позивач не надає до суду жодних доказів, які би підтверджували, що заявниця ОСОБА_1 перебуває в тяжкому матеріальному становищі та не має джерел для існування та забезпечення своїх потреб - зокрема для сплати судового збору.

Вказане унеможливлює вирішення питання судом щодо дійсної наявності у позивача скрутного матеріального становища, тому в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору заявниці слід відмовити.

Тому, позивачу необхідно здійснити оплату судового збору та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору у відповідному розмірі.

Судовий збір повинен справлятися платником за подання позовної заяви майнового характеру до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя на належний рахунок отримувача UА0008512, отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Дніпров/22030101, код отримувача: , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, із зазначенням призначення платежу: пункт з таблиці ставок судового збору, 101, ІПН, судовий збір (Державна судова адміністрація 50), за позовом (заявою) П.І.Б., Дніпровський районний суд м. Запоріжжя.

Таким чином позивачу необхідно сплатити судовий збір у відповідному розмірі надавши суду докази, що підтверджують факт сплати судового збору у визначеному розмірі.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (чи іншу заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для об`єктивного та своєчасного розгляду справи, надання учасникам цивільного процесу рівних прав, заявнику необхідно привести заяву згідно вимог чинного цивільно-процесуального законодавства та усунути зазначені вище недоліки, шляхом подання оновленої позовної заяви, в якій необхідно викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, визначити коло заінтересованих осіб, зазначити право, яке заявник позбавлена можливості реалізувати у зв`язку зі смертю брата ОСОБА_2 , зазначити відомості щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, надати відомості, що до пред`явлення заяви про встановлення факту смерті заявник зверталая до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але їй в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови, додати документ, що підтверджує громадянство ОСОБА_2 , надати докази надсилання заінтересованій особі примірника позовної заяви та доданих до неї документів, сплатити судовий збір у відповідному розмірі та/або надати докази скрутнолго матеріального становиша.

З урахуванням того, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 та 177 ЦПК України, тому є підстави для залишення її без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 177, 185, 260, 268, 294 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті особи - залишити без руху.

Надати позивачу (заявнику) строк для усунення недоліків позовної заяви (заяви), який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі усунення недоліків у вказаний строк, позовна заява (заява) буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк, позовну заяву (заяву) буде визнано неподаною та повернуто позивачу (заявнику) зі всіма доданими документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ісаков Д.О.