ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/6614/24
Номер провадження 22-ц/818/419/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміна О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року в складі судді Щепелевої Г.М. по справі № 641/6614/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Іванова Ольга Сергіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального кругу Іванова Ольга Сергіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що 22 березня 2017 року її рідний брат ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , їх мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_2 була зареєстрована з ним за однією адресою та фактично прийняла спадщину після його смерті, але не отримала свідоцтво про право на спадщину.

07 липня 2023 року ОСОБА_3 за життя склала заповіт на її користь заповівши їй все належне майно, а саме квартири АДРЕСА_1 . Після смерті матері 17 грудня 2023 року вона мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в 6 місячний строк до 17 червня 2024 року, але нотаріус їй в телефонному режимі повідомила, що згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Виходячи з отриманою інформації вона вважала, що строк продовжується до 17 жовтня 2024 року, проте листом № 208/01-16 від 28 серпня 2024 року нотаріус відмовила в прийнятті заяви у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визначити їй додаткового строку три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» Харківська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу. В якому просила відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 не наведено поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Необізнаність позивачки щодо строків на прийняття спадщини не може бути поважною причиною пропуску строку на її прийняття.

Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову і визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відсутні.

На вказане судове рішення 04 липня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васіліу Світлана Валентинівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин.

Вказувала, що після повномасштабного вторгнення в березні 2022 року вона разом з дочкою та онуками вимушена була виїхати за межі України.

Вона не була обізнана про існування заповіту, про його існування їй стало відомо вже під час оформлення спадщини.

Посилалась на безпекову ситуацію, що унеможливлювало приїзд в Харків, оскільки на час закінчення строку для подання заяви для прийняття спадщини (16 червня 2024 року) місто було під постійними ракетно-бомбовим ударам, всі державні та приватні установи, зокрема і нотаріальні контори працювали в обмеженому режимі.

Зазначала про зміни законодавства під час воєнного стану, що вплинула на можливість реалізації спадкових прав, оскільки 18 грудня 2022 року вона зверталась до нотаріальної контори м. Харкова, проте їй повідомили, що строк прийняття спадщини на час воєнного стану продовжено.

Позбавлення позивача права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 26 березня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 145-146, т. 1);

ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 23 липня 2025 року (а.с. 141, т. 1);

Харківською міською радою отримано в електронному кабінеті 23 липня 2025 року (а.с. 142, т. 1);

Івановою Ольгою Сергіївною, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, отримано 29 липня 2025 року (а.с. 147, т. 1).

18 лютого 2026 року від приватного нотаріуса Іванової Ольги Сергіївни надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 155, т. 1).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга (не) підлягає задоволенню частково виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.7).

Після його смерті відкрилась спадщина, а саме - квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г., реєстровий № 2135 (а.с. 5).

Згідно із інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова станом на 18 грудня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 померла (а.с. 8, 72 зворот).

За життя 07 липня 2023 року нею складено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.Р. за р. № 630 (а.с.10).

23 серпня 2024 року ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 68)

Листом приватного нотаріуса ХМНО Іванової О.С. № 208/01-16 від 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском, встановленого ст. 1268 ЦК України 6-місячний строку для прийняття спадщини (а.с. 79).

Відповідно до статей 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статей 1268 - 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2025 року у справі № 496/6349/22.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, судом першої інстанції встановлено, що позивачка у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 посилаючись на його пропуск із поважних причин. Зазначала, що у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вона проживає за кордоном та внаслідок роз`яснень нотаріуса у 2022 році після смерті брата, вона була впевнена, що строк для подання такої заяві розпочне обчислюватись після закінчення воєнного стану.

Вказувала, що у зв`язку з безпековою ситуацією вона виїхала за межі Харкова та не мала можливості звернутися у шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини.

Матеріали справи свідчать, що позивачка є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , інші особи із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались.

Враховуючи обставини цієї конкретної справи, а саме введення в країні воєнного стану, пов`язаного із військовою агресією російської федерації проти України, активні бойові дії та бомбардування м. Харкова та Харківської області, відсутність інших спадкоємців, а також незначний проміжок часу між спливом шестимісячного строку та звернення до нотаріус, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності підстав, необхідних для визнання поважними причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Близькі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10липня 2024 року в справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 (провадження № 61-1827св24).

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні позову, що повною мірою не відповідає встановленим обставинам та призводить до їх невірної оцінки.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Встановивши наведені обставини, керуючись принципом пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для встановлення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального кругу Іванова Ольга Сергіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк - три місяці з моменту ухвалення цієї постанови для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина