ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

26 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30960/23

Провадження № 22-ц/820/815/26

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю представника ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі адвоката Литвиненко А.Є., представника позивача адвоката Гречанюка А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №686/30960/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі, що подана її представником адвокатом Литвиненко Анною Євгенівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року (суддя Павловська А.А.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року, що залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року та постановою Верховного суду від 12 листопада 2025 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23.02.2023 в сумі 28000 доларів США, судовий збір в сумі 10154 грн і витрати на професійну правничу допомогу 40000 грн.

10 лютого 2026 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, через свого представника адвоката Литвиненко А.Є., звернулася з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення вказуючи, що суд при ухваленні рішення вирішив питання про її права та інтереси.

ОСОБА_1 посилається на те, що з 01 листопада 2009 року по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 , під час якого набуто у спільну сумісну власність подружжя нерухоме та рухоме майно: два нежитлові приміщення і квартиру за адресою АДРЕСА_1 та транспортний засіб INFINITI JX35, 2012 року випуску.

І, на думку скаржниці, при постановленні судом першої інстанції оскаржуваного рішення фактично вирішено питання щодо її прав, як співвласниці спільного майна подружжя, не залучивши її до участі у справі, чим неправильно застосовано норми статті 352 ЦПК України та порушено право останньої на судовий захист. ОСОБА_1 посилається на те, що міськрайонний суд не врахував, що майно, на яке фактично звертається стягнення, було набуте у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, чим неправильно застосував положення цивільного і сімейного кодексів України. І судом не встановлено, чи укладався договір позики в інтересах сім`ї та не досліджено обставин використання отриманих відповідачем коштів, адже документи, що б підтверджували фактичне цільове використання ОСОБА_3 грошових коштів, отриманих від ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні.

А тому, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, через свого представника адвоката Литвиненко А.Є., просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гречанюк А.В., просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що укладаючи договір позики ОСОБА_1 вступив у зобов`язальні правовідносини за правочином, що не відноситься до договорів, які потребують письмової згоди іншого з подружжя позичальника; поміж того, предметом договору позики не було нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а були саме грошові кошти, що є власністю позикодавця ( ОСОБА_2 ). Вказує, що оскаржуване ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не вирішує питання про її права чи обов`язки, оскільки предметом спору є зобов`язання за договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стороною якого ОСОБА_1 не є.

Представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Литвиненко А.Є. підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених і просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Гречанюк А.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 та скаржниця ОСОБА_1 до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини 1 статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або наступні обставини: судове рішення безпосередньо стосується її прав, інтересів та обов`язків, тобто судом вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або у рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їхні процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 404/7235/22 (провадження № 61-1972сво24) зазначив, що «за змістом 352 ЦПК України право апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції особи, яка не брала участі у справі, ґрунтується не на гіпотетичній зацікавленості, а на правовій зацікавленості, яка обумовлюються змістом норм матеріального права.

Лише встановивши, що оскаржуване рішення безпосередньо встановлює, змінює або припиняє права та/або обов`язки особи, яка не брала участь у розгляді справи, або породжує для цієї особи правові наслідки, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції за апеляційної скарги такої особи.».

Згідно пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

При цьому, сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому, сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З матеріалів справи слідує, що в листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду, який в подальшому уточнив, та просив стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за договором позики. В обґрунтування позову вказував, що 23.02.2023 він позичив відповідачу кошти в сумі 33000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 23.04.2023, що підтверджується розпискою від 23.02.2023. І так як ОСОБА_3 повернуто 5000 доларів США, тому сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача становить 28000 доларів США і 41377,62 грн. процентів.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року, що набрала законної сили 30 січня 2024 року, в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики накладено арешт на: нежитлове приміщення, загальною площею 14,4 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; нежитлове приміщення, загальною площею 5,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; накладено обтяження у вигляді заборони відчуження транспортного засобу марки «INFINITI JХ35», 2012 року, об`ємом двигуна 3498 см.куб., який належить ОСОБА_3 з 25 лютого 2020 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23.02.2023 в сумі 28000 доларів США, судовий збір в сумі 10154 грн і витрати на професійну правничу допомогу 40000 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником адвокатом Морозом К.Т., залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2025 року додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів від суми позики в розмірі 41377,62 грн відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року залишено без задоволення. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 12 листопада 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Мороза К.Т., залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року, ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року залишено без змін.

Первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у розгляді цієї справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи вирішував суд при постановленні оскаржуваного рішення питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки, чи встановлює, змінює, обмежує, або припиняє права та/або обов`язки заявниці оскаржуване нею рішення.

Так, обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказувала, що вона не брала участі у розгляді справи, а оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про її права та інтереси, як співвласника майна; суд першої інстанції не залучив її до участі справи, адже в процесі виконання фактично звертається стягнення на майно, що набуте в період шлюбу і належить їй на правах спільної сумісної власності подружжя; також суд не встановлював щодо її обізнаності про існування боргових зобов`язань та чи укладався спірний правочин в інтересах сім`ї.

Проте, наведені доводи апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Так, оскаржуваним судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23.02.2023 в сумі 28000 доларів США.

Жодне положення оспорюваного рішення не містить жодних суджень щодо прав, свобод, інтересів або обов`язків ОСОБА_1 у відповідних правовідносинах. У рішенні не згадується ОСОБА_1 , як учасник правовідносин, щодо яких вирішувався спір, і на неї не покладаються будь-які обов`язки, не обмежуються її права та не змінюється її правовий статус.

Саме лише твердження ОСОБА_1 про те, що вона є співвласником майна, на яке фактично звертається стягнення, не є достатнім доказом того, що оскаржуване судове рішення безпосередньо вирішує питання про її права та обов`язки.

І голослівним є посилання останньої на порушення судом її прав при ухваленні оскаржуваного рішення без врахування положень статей 319, 321, 368, 1046, 1047 ЦК України, статей 60, 65, 73 СК України, адже спірні правовідносини, що склалися між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і є предметом спору, випливають саме із договору позики та регулюються положеннями статей 1046, 1047 ЦК України, що вірно застосовані судом першої інстанції при вирішенні зазначеного спору. А норми статей 319, 321, 368 ЦК України регулюють здійснення права власності та непорушність права власності і норми статей 60, 65, 73 СК України регулюють право спільної сумісної власності подружжя і не регулюють спірні правовідносини за тих обставин, на які посилалися позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи про стягнення боргу за договором позики.

І ОСОБА_1 не надала доказів існування будь якого майнового спору між подружжям як на час розгляду справи та ухвалення судового рішення судом першої інстанції, так і після його ухвалення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином не свідчать про те, що оскаржуваним рішенням суду у будь-який спосіб вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржниці у розумінні частини 1 статті 352 ЦПК України.

Згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету, і має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine»), заява № 23436/03, § 22).

Оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року у справі №686/30960/23 питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі не вирішувалося, тому колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 381, 389 391 ЦПК України, суд

постановив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі, що подана її представником адвокатом Литвиненко Анною Євгенівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Судді А.П. Корніюк

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко