Справа №705/111/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву про забезпечення позову, подану представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебувають матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Після відкриття провадження у справі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Джураєва Е.С. подав до суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила наступне.

Після відкриття провадження у справі та направлення на адресу відповідача позовної заяви з додатками представником відповідача подано відзив на позовну заяву. В подальшому позивачем було подано відповідь на відзив, у якій викладено незгоду із обставинами та запереченнями відповідача.

ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з заявою про забезпечення позову, так як у позивача виникла обґрунтована підозра, що відповідач має намір здійснити відчуження, переоформлення на користь третіх осіб спільного майна подружжя, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи вищевказана квартира була придбана у шлюбі, але належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . У розмовах з позивачем відповідач висловила наміри щодо продажу спірної квартири без повідомлення позивача. У зв`язку із зазначеним, позов необхідно забезпечити шляхом накладення заборони відчужувати ОСОБА_3 , відповідачу у справі, в будь-який спосіб спільне майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Такий тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою.

Отже, заборона на відчуження спільної квартири, щодо якої виник спір, не є позбавленням права власності ОСОБА_3 , а лише є тимчасовим обмеженням права відповідача розпоряджатися спірним майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у володінні зареєстрованого власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

На думку представника позивача, матеріалами справи, вимогами чинного законодавства доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а заходи забезпечення позову відповідають пред`явленим вимогам, безпосередньо пов`язані з предметом спору та є співмірними таким вимогам.

У зв`язку з цим, просить суд забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом накладення заборони ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб спільну квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 р. у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачці відчужувати у будь-який спосіб належну їй квартиру, яка є предметом спору про поділ майна колишнього подружжя, а саме позивача та відповідача у цій справі.

Представник позивача зазначає, що позивач та відповідач перебували у шлюбі та за час спільного проживання ними було придбано спірну квартиру, яку вони оформили на колишню дружину оскільки чоловік працював тривалий час за кордоном з метою купівлі нерухомості для спільного проживання подружжя, надсилав грошові кошти дружині, яка в свою чергу займалася пошуком, оформленням та облаштуванням такої квартири. Проте, з початку 2022 року ОСОБА_3 разом з спільною дитиною проживає та працює у Федеративній Республіці Німеччина. У вказаній квартирі проживає позивач, який користується комунальними послугами, проводить за них оплату.

Оскільки майно, яке фактично є предметом спору, належить відповідачу по справі, то невжиття заходів забезпечення позову у цій справі призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог його довірителя.

Суд, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу нерухомого майна, зокрема квартири, право власності на яку зареєстровано за відповідачем, що не заперечується сторонами по справі, вважає, що невжиття заходу забезпечення позову, з урахуванням позиції сторони відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній справі, оскільки відповідач не обмежена в праві розпорядитись цим майном, а тому, з урахуванням предмету та ціни позову, суд дійшов висновку про необхідність накладення заборони (арешту) на майно, що на праві власності належить ОСОБА_3 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Суд враховує, що застосування зазначеного заходу забезпечення позову не позбавляє відповідача можливості користуватися відповідним майном, у тому числі проживати в ньому, використовувати його за цільовим призначенням, а також передавати в користування (здавати в оренду), що свідчить про відсутність надмірного втручання у його права.

Зазначений захід забезпечення позову має виключно тимчасовий характер, не позбавляє особу, щодо якої він застосовується, права на здійснення господарської чи підприємницької діяльності, отримання доходів, а також не порушує баланс прав та законних інтересів сторін. Таким чином, вжиття такого заходу повністю відповідає критеріям розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності.

За встановлених обставин, враховуючи предмет спору та обсяг позовних вимог, позицію сторін, суд вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення заборони на відчуження майна, відповідатиме змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач ОСОБА_1 , характеру його порушення та не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб, а отже є співмірним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , ст. ст. 149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб належну ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_2 , до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Копію ухвали надіслати до Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для вжиття відповідних заходів та сторонам до відома.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Р. В. Піньковський