Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 17.02.2026 звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позовній заяві вказано, що 19.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 19.08.2024-100000531. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в сумі 5000,00 грн. строком на 105 днів. Дата повернення (виплати) кредиту 01.12.2024. Договором передбачений порядок та розмір нарахування відсотків за користування кредитом, розмір комісії, пов`язаної із наданням кредиту та розмір неустойки.

Позивач зазначає, що під час ідентифікації позичальника ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

У позовній заяві вказано, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 13150,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000,00 грн., процентів у розмірі 5250,00 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) у розмірі 700 грн., неустойки у розмірі 2200,00 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 19.08.2024-100000531 від 19.08.2024 у розмірі 13150,00 грн. та стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 23.02.2026 було відкрито провадження у даній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що кредитний договір з додатками, наданим позивачем суду у копіях, не був укладений ні в паперовій, ні в електронній формі, тому що відсутні підписані обома сторонами у дату укладання. Відповідач стверджує, що позивач коштів за договором № 19.08.2024-100000531 від 19.08.2024 не переказував. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказав, що згідно частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Отже, на думку відповідача, станом на 19.08.2024 позивач не мав права розраховувати денну процентну ставку більш ніж 1%, при цьому, як в позовній заяві, так і в наданій позивачем копії кредитного договору, зазначено 1,5 % в день. Відповідач вказує, що зважаючи на те, що з 24.02.2022 і по даний час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за таке прострочення, позивачем безпідставно нараховано відповідачу неустойку.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Представник позивача стверджує, що позиція позивача підтверджена поданими доказами.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Суд вирішив за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, керуючись при цьому ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_2 19.08.2024 був укладений кредитний договір № 19.08.2024-100000531, який був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення). За умовами цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн., які були перераховані на рахунок позичальника. Строк, на який надано кредит 105 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 01.12.2024. Договором передбачений порядок нарахування відсотків. Процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,50% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 350 грн., нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Неустойка в сумі 50 грн. 00 коп. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с. 14-28).

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.08.2024-100000531 від 19.08.2024, який наданий позивачем вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість у розмірі 13150,00 грн., яка, на думку позивача, складається з: 5000,00 грн. основний борг, 5250,00 грн. відсотки, 700,00 грн. комісія за обслуговування, 2200,00 грн. - неустойка (а.с. 29).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу.

У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - (ст.610 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України).

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн підлягають до задоволення. Позивачем доведено, що відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5000 грн. Доказів того, що ці кошти чи їх частину відповідача повернув позивачеві відповідачем не надані.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що кредитний договір з додатками, наданим позивачем суду у копіях, не був укладений ні в паперовій, ні в електронній формі, тому що відсутні підписані обома сторонами у дату укладання. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_2 19.08.2024 був укладений кредитний договір № 19.08.2024-100000531, який був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення).

Суд також не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що позивач коштів за договором № 19.08.2024-100000531 від 19.08.2024 не переказував. Вказане твердження спростовується змістом листа (а.с. 30), у якому зазначено, що позивачем на рахунок відповідача було переведені кошти в сумі 5000 грн за спірним кредитним договором.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з відсотків в сумі 5250 грн не підлягає до задоволення. Представник позивача не навів розрахунок заборгованості з відсотків, обмежившись зазначенням у довідці-розрахунку про стан заборгованості (а.с. 29) лише загальною сумою та повідомлення, що проценти нараховані за період з 19.08.2024 по 01.12.2024. Відсутність відомостей про те, які відсоткові ставки застосовувались позивачем для розрахунку заборгованості з відсотків, інформації про те, чи змінювалась така відсоткова ставка щодо окремих періодів нарахування заборгованості з відсотків, унеможливлює перевірку правильності нарахування такої заборгованості судом. Тому суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом.

Щодо стягнення заборгованості за неустойкою у розмірі 2200,00 грн., суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладений в період дії воєнного стану 19.08.2024, розрахунок неустойки в розмірі 2200,00 грн. здійснено, як вказав у позовній заяві позивач, станом на час пред`явлення позову до суду (17.02.2026). Враховуючи, що пеня за кредитним договором нарахована в період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача неустойки не підлягає задоволенню.

Зі змісту позовної заяви та додатків до неї вбачається, що до загального розміру заборгованості включено заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 700 грн.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

Умови кредитного договору не містять посилань, за які саме послуги фінансової установи беруться вказані кошти.

Оскільки позичальнику встановлено плату за послуги фінансової установи, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково в загальній сумі 5000 грн., тобто 38,02%, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1012,32 грн.

Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23).

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 549, 610, 611, 629, 1048-1049, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № 19.08.2024-100000531 від 19.08.2024 у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1012 (одна тисяча дванадцять) гривень 32 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 30.03.2026.

Суддя