Справа № 367/7545/25
Провадження №2/367/457/2026
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Зайцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, зазначивши, що 02 серпня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейні відносини не склалися і 03.05.2019 pоку рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/744//19 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач та позивач проживають тривалий час окремо. Неповнолітні діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, оскільки відповідач не надає фінансової допомоги на утримання дітей і не бере участі у їх вихованні. Будь яких перешкод щодо участі у вихованні дітей, зокрема щодо його права на особисте спілкування та перешкод щодо утримання відповідачем дітей позивач не створює. Можливість утримувати дітей відповідач має, він є працездатною особою. Відповідач займається будівництвом, є засновником і вигодоотримувачем ТОВ «ВІТВАН» основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, Головою ревізійної комісії Громадської Організації «Всеукраїнське об`єднання «ФЕНІКС», був донедавна керівником ТОВ «ДМР девелопмент», засновником ОК ЖБК «ДОМІРА-1». Крім цього згідно інформації з відкритих джерел в мережі інтернет відповідач користується автомобілем BMW X5. Зазначені вище обставини підтверджують достатній матеріальний та фінансовий стан для належної сплати аліментів на утримання дітей, однак відповідач свого обов`язку не виконує. Також відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач є власником двох земельних ділянок та надає у позику грошові кошти, про що свідчить інформація з реєстру. Також у відповідача був спільний бізнес ресторан (із пекарнею), яку він подарував (щоправда на словах) коли вона була вагітною сином, була також і довіреність від відповідача на неї щодо передачі земельної ділянки (паю) в Хмельницькій області на її користь. Вважає, що відповідач є фінансово забезпеченим чоловіком. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 84000,00грн щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення старшою дитиною повноліття, також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає. Матеріальна допомога на дітей ним надається добровільно та регулярно. Вимога позивачки про стягнення з нього аліментів саме у такому розмірі є безпідставною та необґрунтованою. Через повномаштабне вторгнення військ російської федерації на територію України, в цілях безпеки, позивач вивезла дітей до Німеччини, де вони зараз прозивають разом з матір`ю. Неповнолітня донька ОСОБА_5 , якій вже виповнилося 14 років і вона може самостійно приймати рішення щодо свого місця проживання, виявила бажання повернутися до України та проживати з ним. Однак, через нестабільну ситуацію в країні, вирішення цього питання постійно відкладається. Весь цей час поки діти проживають окремо від нього за кордоном він регулярно надсилає позивачці кошти на утримання дітей, а також купує дітям одяг та інші речі. Кошти перераховувалися на картку ОСОБА_1 та її матері (бабусі дітей) за проханням самої позивачки. Він не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дітей, однак визначений позивачем їх розмір є необґрунтовано завищеним та таким, що не підтверджений належними доказами. Позивач не надає жодного розрахунку, чому саме така сума, що в неї входить, які витрати на дітей сюди включені та чим вони підтверджуються. Розмір аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та призначатися з урахуванням матеріального становища батьків. Він має відповідати вимогам розумності та бути співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Крім того, зазначає, що на його утриманні перебуває його матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом ІІ групи, проживає разом з ним та за станом здоров`я потребує його фінансової допомоги. Враховуючи вік та потреби дітей, а також те, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків, він згоден та має можливість сплачувати аліменти на кожного з них у розмірі 5000,00грн., щомісячно, тобто у загальному розмірі 10000,00грн. до повноліття старшої дитини. Щодо його матеріального становища. Він є фізичною особою підприємцем та платником Єдиного податку. В період 2013 -2022 років, розмір його річного доходу складав від 1050,00грн. до 90288,22грн. ТОВ «ВІТВАН» за період своєї діяльності не здійснювало йому ніяких виплат як засновнику та бенефіціарному власнику. З 07 червня 2023 року він припинив виконання обов`язків директора ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ», а тому жодних доходів від цього товариства не отримує. Крім того, зазначає, що він не є ні засновником ні вигодонабувачем ОК ЖБК «ДОМІРА-1», та ніколи не був власником автомобіля BMW X5. Також зазначає, що той факт що він є власником двох земельних ділянок для індивідуального садівництва не свідчать про його можливість сплати аліментів на утримання дітей у явно завищеному розмірі. Позивачем не доведено його матеріальну спроможність сплачувати аліменти в розмірі 84000,00 грн. Просить суд при винесенні рішення врахувати його доводи та заперечення та задовільнити позов частково, а саме визначити розмір аліментів 5000,00грн на кожну дитину.

Позивачем подано через канцелярію суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що суми коштів, які були перераховані відповідачем, як він стверджує на утримання дітей є недостатніми і не компенсують витрат навіть на мінімальне харчування, не враховуючи інших витрат. При цьому відповідач не заперечує про можливість сплати аліментів у більшому розмірі. Мати відповідача ОСОБА_6 є директором діючої будівельної компанії ТОВ «МІРАДА ЕСТЕЙТ», даний факт спростовує доводи відповідача про перебування матері на утриманні у відповідача. Звертає увагу суду, що відповідач є беніфіціарним власником ТОВ «СКІФТ» часткою 521150грн. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Соболь Ю.П. в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Соболь Ю.П. щодо розгляду справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просять позов задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Шевченко З.В. через канцелярію суду подала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, зазначає, що заявлений позов відповідач визнає частково та просить суд врахувати аргументи викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серія НОМЕР_2 .

Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 травня 2019 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 39.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є ФОП з 10.11.2023р., запис про припинення підприємницької діяльності відсутній.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.05.2025 нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 1,4кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 є іпотекодержателем, ОСОБА_7 є боржником. Також ОСОБА_2 є власником земельних ділянок кадастровий номер: :02:003:5015 та кадастровий номер: :02:003:5016, за адресою: Київська обл, Києво-Святошинський р-н, с/рада Михайлівсько-Рубежівська.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Станом на 30.06.2025 року прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становить 3196,00 грн.

Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідач працездатний, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини, інших утриманців не має. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує вік, стан здоров`я ОСОБА_2 та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, є ФОП має постійний дохід. Інших непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено.

Суд не бере до уваги твердження позивача, про те, що на його утриманні перебуває його матір ОСОБА_6 , 1953 року народження, що має 2 групу інвалідності, оскільки, жодних належних доказів, які б підтверджували б даний факт відповідачем суду не надано. Факт спільного проживання осіб за однією адресою, не є підтвердження того , що особа перебуває на утриманні.

Крім того, суд зауважує, що розмір аліментів на якому наполягала позивач є необґрунтовано завищеним, виходячи з вимог розумності та справедливості позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що відповідач має достатню фінансову можливість для утримання своїх дітей у сумі 84000грн., оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження даних обставин.

Суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що відповідач отримує значні доходи від своєї діяльності, оскільки, займається будівництвом, є засновником і вигодоотримувачем ТОВ «ВІТВАН» основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, Головою ревізійної комісії Громадської Організації «Всеукраїнське об`єднання «ФЕНІКС», засновником ОК ЖБК «ДОМІРА-1», був донедавна керівником ТОВ «ДМР девелопмент», мав спільний бізнес ресторан (із пекарнею), є беніфіціарним власником ТОВ «СКІФТ» оскільки, позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження даних обставин, крім того, суду не надано жодних належних доказів, щодо отримання відповідачем будь яких доходів від своєї підприємницької діяльності за час розгляду справи.

Також суд не буре до уваги посилання позивача, про те, що відповідач володіє автомобілем BMW X5, оскільки, жодних належних доказів на підтвердження даного факту стороною позивача не надано, роздруківка постанови суду з Єдиного державного реєстру судових рішень не є правовстановлюючим документом на право власність на автомобіль, крім того з поданої роздруківки взагалі не вбачається, що справа стосується відповідача.

Згідно наказу № 0706 від 07 червня 2023 року «Про звільнення» ОСОБА_2 припинив виконання обов`язків Директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» з 08.06.2023 року.

Крім того, з поданої відповідачем копії довідки ТОВ «ВІТВАН» від 10.07.2025р. № 10-07/25 вбачається, що ОСОБА_2 який володіє часткою в розмірі 33,33% статутного капіталу Товариства за період діяльності товариства не отримував виплат як засновник та бенефініціарний власник.

Відповідачем по справі подано до суду довідку про доходи форми ОК -7 за період з 2013 року по 2022 рік, з якої вбачається. Що його дохід зріс з 1050,00грн до 16255,65грн.

Проте, жодних клопотань від учасників розгляду щодо отримання даних про доходи відповідача станом на 2025-2026 роки до суду не надходило.

Враховуючи вік та потреби дітей, а також те, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків, та позицію відповідача щодо його можливості сплачувати аліменти на кожну дитину у розмірі 5000,00грн., щомісячно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 5 000,00 грн., на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 30 червня 2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути збільшено за рішенням суду, а тому позивачка не позбавлена можливості звернутись із позовом до суду про зміну розміру аліментів, в разі такої необхідності.

У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 133, 141, 247, 263-265, 352, 354, 367, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у твердій грошовій сумі по 5000,00грн. на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 30.06.2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза