Номер провадження: 22-ц/813/2278/26
Справа № 947/5141/25
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини з одночасним наданням дозволу на зняття дитини із зареєстрованого місця проживання без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини з одночасним наданням дозволу на зняття дитини із зареєстрованого місця проживання без згоди батька.

Позовна заява вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року у справі №522/3047/23, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, шлюб між сторонами розірвано.

Неповнолітня донька, ОСОБА_3 , від початку повномасштабного вторгнення рф до України разом із матір`ю виїхала до Великобританії, де наразі навчається та проживає разом із позивачкою.

ОСОБА_2 та її донька отримали тимчасові посвідки на проживання у Великобританії.

В Україні зареєстрованим місцем проживання дитини є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належить батькам позивачки, тобто, дідусю та бабусі дитини. Сама ж ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час позивачка має намір зняти доньку з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання, однак органом ДНАП було роз`яснено про неможливість вчинення даних дій без згоди батька. Відповідач згоди в добровільному порядку не надає, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заперечення на позовні вимоги, в яких просив у задоволенні позову відмовити, при цьому зазначив, що донька, яка досягла 14-річного віку, мала можливість самостійно подати заяву про реєстрацію місця проживання під час своїх візитів до Одеси, але не зробила цього, що свідчить про відсутність бажання змінювати реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Надано дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 за місцем реєстрації матері ОСОБА_2 з одночасним зняттям дитини із зареєстрованого (задекларованого) місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 968,96 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що згідно з п. 31 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 №265, особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування). Донька ОСОБА_3 протягом останніх років приїжджала до м. Одеси, однак таку заяву не подала, що свідчить про відсутність бажання змінювати місце реєстрації.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 18 березня 2026 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

13 березня 2026 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована неможливістю прибути у судове засідання.

Розглянувши вказане клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Крім того заява взагалі не містить жодних підстав щодо неможливості прибути у судове засідання, так як заявником зазначено тільки те, що він не може прибути у судове засідання без зазначення причин такої неявки.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 21 грудня 2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (актовий запис № 1690).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного шлюбу народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.02.2010.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року у справі №522/3047/23, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, шлюб між сторонами розірвано.

Дитина ОСОБА_3 та позивачка були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом.

ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , 27.05.2023 був знятий з обліку.

Квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.06.2001.

ОСОБА_4 є батьком позивачки та надав своїй доньці та онучці дозвіл на їх проживання та користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним листом ОСОБА_4 .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, позивачка разом із донькою виїхали у Великобританію, де перебувають і на цей час. Зазначене підтверджується відповідними відмітками у закордонних паспортах позивачки та дитини та відповідними дозволами на проживання у Великобританії.

На даний час ОСОБА_2 разом з дитиною проживають у Великобританії за адресою: АДРЕСА_5 . Дитина перебуває повністю на утриманні матері, відвідує школу у Великобританії, а саме Rosebery School, що підтверджується довідкою від 08.10.2024, наданою директором школи містером Девідом Лах.

23 серпня 2023 року позивачка змінила адресу реєстрації свого місця проживання, зареєструвавши своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним витягом з реєстру територіальної громади від 21.01.2025. Вказана квартира належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.

У період, коли донька ОСОБА_3 разом із позивачкою повертаються до України для підтримання контактів із сім`єю та друзями, фактичним місцем проживання на території України ОСОБА_3 є адреса зареєстрованого місця проживання позивачки, а саме - АДРЕСА_2 .

31 січня 2025 ОСОБА_2 звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із запитом щодо надання індивідуальної консультації з питання перереєстрації 15-річної дитини без письмової згоди батька.

Листом з вих. №Б-36/01-34 від 26.02.2025 Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради було повідомлено, що реєстрація місця проживання особи, яка досягла 14-річного віку за адресою місця проживання одного з батьків може здійснюватися, зокрема, з урахуванням наданої згоди іншого з батьків чи відповідного рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) визначено Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 (надалі за текстом - Порядок № 265).

Так, п. 31 Порядку №265 визначено, що особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування).

Згідно із пунктами 32, 34 та 52 Порядку № 265, у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі, коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. У разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається.

Таким чином, у наведених положеннях чітко вказано щодо наявності згоди та в яких випадках, обох батьків для здійснення реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 18-річного віку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем її фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, що гарантовані Конституцією України та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, право на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Відсутність письмової згоди одного з батьків не повинна бути перешкодою для здійснення реєстрації місця проживання дітей за адресою іншого з батьків. А тому суд вважає, що із урахуванням законних інтересів дитини, необхідно надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини з одночасним наданням дозволу на зняття дитини із зареєстрованого місця проживання без згоди батька.

Нормами законодавства та Конвенції про права дитини закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини. Цього принципу необхідно дотримуватися при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо, про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення. Також з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний, гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток та необхідний для такого розвитку рівень життя.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

В усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

При таких обставинах, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильно вважав, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що особа, яка досягла 14 років, дійсно самостійно подає заяву про зміну місця реєстрації, що свідчить про самостійне ініціювання неповнолітнім суб`єктом відповідної адміністративної процедури.

Водночас пункт 32 цього ж Порядку вказує на необхідність згоди батьків або інших законних представників такої особи під час фактичної зміни місця реєстрації.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, власної інтерпретації судового рішення, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда