Справа пр. № 2/756/2502/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суду міста Києва в складі судді Андрейчука Т.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року позивач ТОВ "Українські фінансові операції" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 липня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4787342, згідно з умовами якого ТОВ "Лінеура Україна" надало позичальнику кредит у сумі 29900,00 грн. строком на 360 календарних днів з дати надання кредиту. Періодичність платежів зі сплати процентів - 30 днів. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становила 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 3.1 цього договору. Знижена процентна ставка за користування кредитом становила

0,68 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується відповідно умов, зазначених у пп. 1.4.2 п. 1.4 договору.

Відповідач належним чином не виконував зобов`язання, взяті на себе за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4787342 від 04 липня 2024 року, допустив заборгованість у сумі 150992,53 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 29899,97 грн, проценти за користування кредитом у сумі 121092,56 грн.

За договором факторингу від 02 червня 2025 року № 02-1/06/2025, укладеним між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції", первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 липня 2024 року № 4787342.

За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 липня 2024 року № 4787342 у сумі 150992,53 грн, а також присудити з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Українські фінансові операції" до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано в АТ КБ "Приват Банк" письмові докази: а саме: належним чином засвідчені документи з інформацією: чи була емітована АТ КБ "Приват Банк" банківська картка

№ НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ; чи було зараховано кошти у сумі 29900,00 грн на банківський рахунок ОСОБА_1 , до якого емітовано картку № НОМЕР_1 , за період з 05 липня 2024 року до 09 липня 2024 року, а також надати суду виписку з банківського рахунку клієнта ОСОБА_1 , до якого емітовано картку № НОМЕР_1 , за період з

05 липня 2024 року до 09 липня 2024 року.

Указана ухвала судді була надіслана відповідачу за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 20грудня 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання.

Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві 20грудня 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19).

У строк, визначений ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від

02 грудня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, відповідач відзив на позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до суду не подав.

08 січня 2026 року АТ КБ "Приват Банк" надало суду витребувані документи.

За положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Ч. 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.6, ч. 1 ст.627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ "Українські фінансові операції" надало суду письмову копію електронного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 липня 2024 року № 4787342, укладеного ТОВ "Лінеура Україна" та

ОСОБА_1 , за умовами якого ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язалось надати позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 29900,00 грн на строк на 360 календарних днів з дати надання кредиту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 липня 2024 року № 4787342 ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язалось надати ОСОБА_1 кредит у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на банківський рахунок позичальника за реквізитами платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 протягом двох днів з моменту укладення цього договору (п. п. 2.1, 2.2 договору).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15 січня

2025 року у справі № 753/16762/15-ц.

Виписка з рахунку особи є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору (постанова Верховного Суду від

02 жовтня 2024 року у справі № 761/24252/14-ц).

У постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 Верховний Суд зазначив, що розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження виконання ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язання щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 29900,00 грн позивач надав суду лист ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 10 червня 2025 року № 1-1006, в якому зазначено, що це товариство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. На виконання укладеного договору на переказ коштів від 12 березня 2019 року № ФК-П-19/03-01 ТОВ "Універсальні платіжні рішення" 10 червня 2025 року здійснило переказ грошової суми 29900,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 (а. с. 77).

Однак цей лист не може бути на належним доказом на підтвердження виконання кредитодавцем обов`язку щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 липня 2024 року № 4787342, оскільки згідно з п. 2.2 цього договору кредитні кошти повинні бути надані протягом двох днів з моменту укладення цього договору, тобто у термін до 06 липня 2024 року.

Згідно з випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритого йому АТ КБ "ПриватБанк", до якого емітовано картку НОМЕР_1 , яка була витребувана судом за клопотанням позивача, у період з 05 липня 2024 року до 09 липня 2024 року кредитні кошти у сумі 29900,00 грн на банківський рахунок ОСОБА_1 не надходили (а. с. 146-147).

Оскільки позивачем не доведено факту надання ОСОБА_2 кредитодавцем кредитних коштів у сумі 29900,00 грн за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04 липня 2024 року № 4787342, а отже і обов`язку відповідача з їх повернення, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ТОВ "Українські фінансові операції" у задоволенні його позову.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 553, 610, 612, 625, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК