Номер апеляційного провадження 22-ц/824/1933/2026
Головуючий у суді першої інстанції І. В. П`ятничук
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

11 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 , правонаступник ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року, ухвалене у складі судді П`ятничук І. В., в примішенні Святошинського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, у якому просили встановити, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ помер їх двоюрідний брат - ОСОБА_5 . У встановлений законом шестимісячний строк позивачі подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.Л., яка постановою від 06.10.2021 відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв?язку з ненаданням належних документів, що підтверджують родинні зв?язки з померлим та їм рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту родинних стосунків.

Позивачі вказали, що окрім них спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_4 (його рідна тітка по батьку), яка також подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла, що підтверджується витягом з актового запису про смерть, виданним 30.05.2025 РАЦС м. Санкт-Галлен, Швейцарія.

Після смерті ОСОБА_4 , 20.06.2025 Першою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №607/2025.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який є сином померлої відповідачки - ОСОБА_4 , як особа яка не брала участі у справі, питання про права, інтереси та/або обов`язки якого вирішив суд, подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції розглянув справу без участі його матері, яка виїхала за кордон, де через тяжку хворобу померла вже після ухалення рішення по справі, а тому не могла брати участь у розгляді справи, чим скористалися позивачі.

Зазначив, що його мати не є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_5 , а є його рідною тіткою. За життя його мати не згадувала про наявність у ОСОБА_5 родичів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вони не брали участі в житті ОСОБА_5 та його похованні, у них відсутні документи на підтвердження родинних зв`язків із померлим ОСОБА_5 .

Звернув увагу на те, що позивачами не надано доказів на підтвердження саме родинного зв`язку між позивачами та померлим ОСОБА_5 , за якими можна встановити, що вони є двоюрідними братом та сестрою. Доказів на підставі яких суд міг встановити цей факт позивачами не надано. Сам факт звернення до суду з позовом про встановлення родинного зв`язку без належних доказів не може бути підставою для задоволення заяви про встановлення такого факту.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.02.2026, занесеної до протоколу судового засідання, ОСОБА_3 було залучено до участі у справі в якості відповідача по справі, як правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідачки ОСОБА_4 . Саме він один прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_4 (відповідно до спадкової справи ОСОБА_4 ) і в силу вимог закону є її правонаступником, оскількі спірні правовідносини допускають правонаступництво. За таких обставин, ОСОБА_3 є відповідачем у справі (як правонаступник померлої відповідачки), а тому не дивлячись на те, що він подав апеляційну скаргу як особа, яка не брала участі у справі, суд не перевіряє питання про те, чи вирішив суд першої інстанції питання про його права, обов`язки, свободи та інтереси. ОСОБА_3 з моменту залучення його до участі у справі в якості відповідача (як правонаступника померлої відповідачки) з 11.02.2026 має процесуальний статус відповідача по справі, а не особи, яка не брала участі у справі. Відповідно від має усі процесуальні права сторони по справі, у тому чіслі і право на апеляційне оскарження рішення суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити на підставі викладених у ній доводів.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представник ОСОБА_8 , які брали участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції в приміщенні суду, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просили залишити без змін як законне та обгрунтоване, посилаючись на встановлені судом обставини на підставі зібраних у справі доказів та надані пояснення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київі помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 08.01.2021 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 608.

Батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який померлий ІНФОРМАЦІЯ_9 , та його матір`ю є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був був зареєстрованим та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко В. Л. 21.01.2021 було відкрито спадкову справу №74/2021.

Згідно матеріалів спадкової справи 21.01.2021 ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Ткаченко В. Л. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 племінника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.06.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса КМНО Ткаченко В. Л. із заявами про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою приватного нотаріуса КМНО Ткаченко В. Л. від 01.10.2021 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з ненаданням належних документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлим ОСОБА_5 .

Постановою приватного нотаріуса КМНО Ткаченко В. Л. від 06.10.2021 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з ненаданням належних документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлим.

Із наявних у матеріалах справи документів вбачається, що згідно інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 01.02.2021 № 2750, ОСОБА_5 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі: 1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською райдержадміністрацією м. Києва 20.01.1998; 2/3 частки на підставі договору дарування, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 04.09.2008.

Відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками останнього є: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Як поясняв суду позивач у його батька були рідні сестри ОСОБА_13 (мати позивачки ОСОБА_2 ) та ОСОБА_14 (мати ОСОБА_5 )

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що 12.09.1963 ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_10 зареєстровала шлюб із ОСОБА_9 після реєстрації якого взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_15 .

Згідно архівної довідки Державного архів Чернігівської області № Т-745 від 14.04.2021 у книзі актових записів про народження за 1937 р. по м. Бахмач Бахмацького району Чернігівської області є актовий запис № 285 від 07.09.1937 про народження ОСОБА_1 (батька позивача), дата народження ІНФОРМАЦІЯ_12 , батько ОСОБА_16 , 33 р (дід позивача по батьку ), мати ОСОБА_17 , 33 р (баба позивача по батьку).

Відповідно до архівної довідки Державного архів Чернігівської області № Т-744 від 14.04.2021 у книзі актових записів про народження за 1940 р. по м. Бахмач Бахмацького району Чернігівської області є актовий запис № 73 від 19.02.1940 про народження ОСОБА_14 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_10 , батько ОСОБА_16 , 36 років, мати ОСОБА_17 , 35 років.

Згідновідповіді Державного архіву Чернігівської області № Ж-1465 від 29.06.2021, не має можливості надати архівні довідки про народження у 1925 році ОСОБА_13 та про реєстрацію шлюбу у 1948-1949 роках ОСОБА_18 та ОСОБА_13 . Але в матеріалах справи міститься витяг з реєстру про реєстрацію шлюбу ОСОБА_18 і ОСОБА_13 08.10.1948, актовий запис № 78. Після реєстрації щлюбу ОСОБА_13 було присвоєно прізвище « ОСОБА_19 ».

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 , її батьками є: батько ОСОБА_18 та мати ОСОБА_21 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 16.07.2021 №4, 08.10.1948 ОСОБА_18 та ОСОБА_13 уклали шлюб, актовий запис № 78, зареєстровано в реєстрі 05.10.2016 11:50:30 № 8. Після шлюбу прізвище ОСОБА_22 змінено на ОСОБА_19 .

ОСОБА_23 змінила прізвище на ОСОБА_24 після укладення 20.05.1978 шлюбу.

Як зазначають позивачі, встановлення факту родинних відносин їм необхідно для реалізації належного їм права на отримання спадкового майна померлого їх двоюрідного брата ОСОБА_5 . При цьому відсутність документів, що підтверджують родинні відносини між ними та покійним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , створюють у цьому перешкоди.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про їх доведеність та обгрунтованість на підставі зібраних по справі доказів, наявних в матеріалах справи документів та інформації, що в них міститься, в сукупності, які виключають будь-який сумнів в існуванні факту спорідненості між померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а саме те, що ОСОБА_5 є двоюрідним братом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з статтею 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 7 статті 19 ЦПК Українивизначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першоїстатті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі пункту п`ятого частини друго статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно достатті 318 ЦПК Україниу заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно ст. 319 ЦПК Україниу рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).

Поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо.

Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками)Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин.

Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.

Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах.

Тому суд повинен перевірити наявність причин, за яких неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт, а потім наявність цього факту.

У постанові від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23 (провадження № 61-5615св24) Верховний Суд зазначив, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти.

Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 зауважив, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Верховний Суд зауважував, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти (постанова Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23).

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17, (провадження № 61-15921св19) викладено висновок, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , поставили перед судом питання лише про встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_5 (тобто заявили вимоги які вирішуються в окремому провадженні) і при цьому будь - якої вимоги майнового характера не заявили. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі обставини не є підставою для відмови у позові і таке питання необхідно вирішувати по суті, оскільки між сторонами по справі виник спір щодо прав позивачів на спадкове майно померлого ОСОБА_5 , і ОСОБА_4 і її правонаступник ОСОБА_3 не визнають право позивачів на спадкове майно померлого ОСОБА_5 .

Відповідно достатті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з статтею 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першоїстатті 89 ЦПК України- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Досліджені судом першої та апеляційної інстанцій докази беззаперечно свідчать про родинні стосунки між родичами у бічній лінії споріднення, а саме те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, суд дійшов висновку і про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 також є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_5 .

Так, у ході розгляду справи було встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є двоюрідними братом та сестрою.

Дійсно, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що батьками ОСОБА_21 (матері позивачки) є ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . В державних органах не зберігся актовий запис про народження ОСОБА_13 . Проте факт спорідненості між позивачами не оспорюється ними та не спростований ОСОБА_3 .

Отже, зібрані у справі докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми в розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК Українита підтверджують факт родинних відносин позивачів і спадкодавця як двоюрідних братів та сестри. Оскільки у ОСОБА_11 (батька позивача), у ОСОБА_21 (матері позивача) і у матері померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_10 були одні батьки: ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Та обставина, що «по батькові» матері даних осіб у документах зазначено по різному, а саме « ОСОБА_25 » і « ОСОБА_26 » не свідчить про те, що матері ціх осіб різні особи, а пояснюється перекладом документів з російської мови на українську, оскільки де які первісні документи було викладено російською мовою.

Доводи ОСОБА_3 щодо відсутності у матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів для встановлення зазначеного факту, а також щодо недопустимості наданих позивачами доказів відхиляються судом апеляційної інстанції як необгрунтовані.

Факт спорідненості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як тітки та племінника підтверджується матеріалами справи. Так дошлюбне призвіще ОСОБА_4 - ОСОБА_15 . ЇЇ батьком є « ОСОБА_27 » і матір`ю є « ОСОБА_28 ». Зазначені особи є і батьками батька ОСОБА_5 - ОСОБА_9 . ОСОБА_4 04.10.1968 року уклала шлюб зі ОСОБА_29 і їй було присвоєно призвіще « ОСОБА_30 ». Відповідно ОСОБА_4 є рідною тіткою померлого ОСОБА_5 по лінії його батька, а позивачі є його двоюрідними братом і сестрою по лінії матері ОСОБА_5 . Оскільки батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , а мати позивачки померла у 1996 році, позивачі мають право на спадкування майна ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю своїх батьків до смерті ОСОБА_5 , за правом представлення у відповідності до вимог закону.

Оскільки факт, який просять встановити позивачі має для них юридичне значення, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а можливість у інший спосіб підтвердити цей факт у заявників відсутні, колегія судів вважає вимогу про встановлення факту родинних відносин обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у судовому порядку, оскільки в інший спосіб заявники не можуть підтвердити вказані обставини, про що свідчать постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням належних документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлим ОСОБА_5 , наявність яких унеможливлює прийняття спадщини позивачами після смерті останнього.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів про встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_5 .

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Загалом доводи апелянта зводяться до тверджень про відсутність у позивачів права на спадкування після смерті ОСОБА_5 у зв`язку із тим, що останні не здійснювали догляд за спадкодавцем та не брали участі у його похованні, що не є предметом данного спору. Крім того, позивачі стверджують про те, що ОСОБА_3 добре відомо про їх існування і про те, що вони є двоюрідними братом і сестрою померлого ОСОБА_5 , оскільки вони були гарно знайомі, неодноразово зустрічались у брата і були присутніми на кремації ОСОБА_5 .

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/1; постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК Україниу мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до частини другоїстатті 2 ЦПК Українисуд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин між померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що свідчать про те, що померлий ОСОБА_5 є двоюрідним братом позивачів.

Сама незгода апелянта із заявленими позивачами вимогами не свідчить про наявність підстав для відмови позивачам у встановленні факту родинних відносин із померлим їх двоюрідним братом ОСОБА_5 . Позивачі у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , відтак реалізували своє право на спадкування.

Твердження ОСОБА_3 про те, що позивачі не брали участі у догляді, утриманні та похованні померлого ОСОБА_5 не є предметом цього спору та такі обставини не підлягають встановленню судом у цій справі. Вказуючи на зазначене ОСОБА_3 не позбавлений права на звернення до суду із відповідним позовом, вказуючи на відсутність у позивачів права на спадкування після смерті їх двоюрідного брата ОСОБА_5 , вважаючии своє право порушеним.

Зокрема колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, підстав для відшкодування йому судових витрат по сплаті судового збору не їснує.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Повна постанова складена 31 березня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна