Унікальний номер справи 369/3006/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7191/2026
Головуючий у суді першої інстанції Н. С. Пінкевич
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

11 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

заінтересована особа ОСОБА_1

заінтересована особа старший державний виконавець Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Мурза Юлія Олександрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Пінкевич Н. С., в примішенні Києво - Святошинського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» звернулось до Києво-Святошинського районного суду із скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог вказано, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20 зобов`язано ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу «Курськ-Київ» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) побутових споруд, огорожі земельної ділянки та викорчування багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, що знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20 було видано виконавчий лист від 25.12.2024.

31.01.2025 ТОВ «Оператор ГТС України» звернулось до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області із заявою від 31.01.2025 №ТОВВИХ-25-1710 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20, згідно з виконавчим листом від 25.12.2024.

На адресу ТОВ «Оператор ГТС України» 11.02.2025 надійшло повідомлення від 04.02.2025 №б/н про повернення виконавчого документа (виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2024 у справі №760/21193/20) стягувачу без прийняття до виконання, за підписом старшого державного виконавця Вишневого відділу ДВС Мурзи Ю. О.

ТОВ «Оператор ГТС України» вважає, що державний виконавець Мурза Ю. О. неправомірно застосувала п. 3 ч.1 ст.4 та п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та повернула виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2024 за №760/21193/20 стягувачу без прийняття до виконання, помилково вважаючи, що виконавчий документ пред`явлено з порушенням вимог законодавства. Резолютивна частина рішення є зрозумілою та чітко визначає захід примусового виконання, тобто дію, яка має бути вчиненою, а саме - знесення (демонтаж). При цьому вказана в оскаржуваному повідомленні підстава повернення виконавчого документа, а саме - «не зазначення у виконавчому листі місця знаходження земельної ділянки» є абсолютно безпідставною, оскільки зазначення таких відомостей в резолютивній частині рішення не вимагається.

З урахування зазначених обставин Товариство просило судвизнати неправомірними дії старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурзи Ю. О. по винесенню повідомлення від 04.02.2025 №б/н про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; визнати неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурзи Ю. О. від 04.02.2025 №б/н про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;скасувати повідомлення старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурзи Ю. О. від 04.02.2025 про повернення виконавчого документу (виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2024 у справі №760/21193/20) стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжити передбачені законодавством заходи для примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2024 у справі №760/21193/20.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року скаргу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: старший державний виконавець Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Мурза Ю. О., ОСОБА_1 (боржник), задоволено частково.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурзи Ю. О. по винесенню повідомлення від 04.02.2025 № б/н про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Визнано неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурзи Ю. О. від 04.02.2025 про повернення виконавчого документу (виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2024 у справі N? 760/21193/20) стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вирішити питання про прийнття до примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2024 у справі №760/21193/20.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні скарги ТОВ ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що розгляд справи було проведено без участі боржника, який не був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, що позбавило його подати свої заперечення щодо скарги Товариства та відповідні докази.

Вказав, що виконанная рішення суду в принципі неможливе, оскільки з 22.12.2016 боржник фактично не користується спірною земельною ділянкою, вивіз з неї своє майно. А земельні насадження на цій земельній ділянці не належать боржнику.

Також апелянт вказує на те, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про права та обов`язки особи, яка не була учасником справи - Вишневого відділу державної виконавчо служби у Бучанському раойні Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Очеретний Ю. В. підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити на підставі викладених у ній доводів.

Представник ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» Митюк С. П., який брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на необгрунтованість та безпідставінсть викладених у ній доводів, ураховуючи викладені у відзиві на апеляційну скаргу обставини та заперечення.

Старший державний виконавець Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Мурза Ю. О. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінета учасника справи, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності особи, бездіяльність якої оскаржуються, оскільки дійшла висновку, що у даній справі неявка вказаного учасника справи не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явилися у судове засідання та брали участь у розгляді справи в режимі ВКЗ, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державний виконавець Мурза Ю. О. неправомірно застосувала п.5 ч.1 ст.4 та п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та неправомірно повернула виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. При цьому вимогу про вжиття заходів для примусового виконання суд вважав передчасною, оскільки на час вирішення скарги ще не вирішено питання про відкриття виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20 позов Товариства ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу «Курськ-Київ» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) побутових споруд, огорожі земельної ділянки та викорчування багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, що знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20 було видано виконавчий лист від 25.12.2024.

31.01.2025 ТОВ «Оператор ГТС України» звернулось до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області із заявою від 31.01.2025 №ТОВВИХ-25-1710 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20, згідно з виконавчим листом від 25.12.2024.

Разом із заявою від 31.01.2025 №ТОВВИХ-25-1710 про примусове виконання рішення стягувач надав Вишневому ВДВС докази місцезнаходження зазначеної земельної ділянки: повний текст рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі № 760/21193/20 та копію витягу з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0032.

На адресу ТОВ «Оператор ГТС України» 11.02.2025 надійшло повідомлення від 04.02.2025 №б/н про повернення виконавчого документа (виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2024 у справі №760/21193/20) стягувачу без прийняття до виконання, за підписом старшого державного виконавця Вишневого відділу ДВС Мурзи Ю. О.

Згідно повідомлення державного виконавця Мурзи Ю. О., правовими підставами повернення виконавчого документа без виконання зазначено п. 3 ч.1 ст.4 та п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

У повідомленні про повернення виконавчого документа виконавець зазначив, що у пред`явленому на виконання виконавчому листі відсутня дата народження боржника, а тому виконавчий документ було повернуто стягувачу без прийняття до виконання.

Також у повідомленні державний виконавець правовими підставами повернення виконавчого документа без виконання зазначила п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: резолютивна частина рішення не передбачає заходу примусового виконання рішення - у виконавчому листі не зазначено місце знаходження земельної ділянки, що унеможливлює перевірку виконання рішення боржником.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник обґрунтовував порушення своїх прав як стягувача тим, що дії виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без виконання є незаконними, оскільки всупереч Закону України «Про виконавче провадження» не спрямовані на ефективне та своєчасне здійснення заходів з примусового виконання рішення суду. Вказував на формальність та упередженість дій державного виконавця, який мав право самостійно отримати відомості щодо дати народження боржника з метою примусового виконання виконавчого документа.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятоюстатті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьоїстатті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 431 ЦПК Українивиконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першоїстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першоюстатті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першоїстатті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно дочастини другоїстатті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

За приписамистатті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного устатті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Пунктом 3 частини першоїстатті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти (абзац дев`ятий частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно достатті 26 цього Закону.

Частиною четвертоюстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьоїстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Водночас відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційного номера не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Правовий висновок про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання, неодноразово і послідовно викладено у постановах Верховного Суду України: від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, від 25 червня 2014 року у справі № 6-62 цс14, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду: від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Згідно з частиною першоюстатті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статей 13, 18, 26, 36, 48, вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документа до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

Водночас на стадії відкриття виконавчого провадження виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідають виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано всі документи, наявність/відсутність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 908/309/21, від 31 травня 2023 року у справі № 910/6104/21.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20 було видано виконавчий лист від 25.12.2024.

Резолтивна частина рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі № 760/21193/20 викладена у такій редакії:

«Зобов`язати ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу «Курськ-Київ» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) побутових споруд, огорожі земельної ділянки та викорчування багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, що знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

Зазначене вказує на те, щорезолютивна частина рішення, яке підлягає примусовому виконанню, є чіткою та зрозумілою, і ній визначено захід примусового виконання, тобто дію, яка має бути вчиненою, а саме - знесення (демонтаж).

При цьому вказана в оскаржуваному повідомленні підстава повернення виконавчого документа, а саме - «не зазначення у виконавчому листі місця знаходження земельної ділянки» є необґрунтованим, оскільки зазначення таких відомостей в резолютивній частині рішення не вимагається. У свою чергу резолютивна частина рішення містить кадастровий номер земельної ділянки: :03:007:0032, що є достатнім для визначення її місцезнаходження.

Крім того матеріалами справи підтверджується та не спростовано державним виконавцем та обставина, що разом із заявою від 31.01.2025 №ТОВВИХ-25-1710 про примусове виконання рішення ТОВ «Оператор газотранспортної системи України»надав Вишневому ВДВС докази місцезнаходження зазначеної земельної ділянки: повний текст рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20 та копію витягу з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0032.

В ухваленому Києво-Святошинським районним судом Київської області рішенні у справі № 760/21193/20 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:007:0032 знаходиться в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області. Аналогічна адреса вказана у витязі з Державного земельного кадастру підтверджується, а саме місцем розташування земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:0032 є: «с. Святопетрівське Бучанського району Київської області».

Дійсно, виконавчий лист від 25.12.2024, виданий на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2023 у справі №760/21193/20, у відомостях щодо боржника ОСОБА_1 не містить інформації про дату його народження, проте вказано відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків та адреси місця реєстрації та фактичного місця проживання.

Так, відповідно достатті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішенням іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є заключним етапом у процесі реалізації права особи на суд, яке є захищеним в результаті швидкого і повного виконання остаточного судового рішення.

Згідно з положеннями розділу VIII ЦПК України в процесі судового контрою за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд поновлює порушене право заявника, зокрема, шляхом визнання оскаржуваних рішень, дій або бездіяльності виконавця незаконними та зобов`язання усунути порушення згідно з положеннями статей 447, 453 ЦПК України.

Повернення виконавчого документа без виконання з формальних підстав, за наявності у ньому інформації, що достовірно ідентифікує особу боржника, становить втручання у право заявника на судовий розгляд, оскільки перешкоджає швидкому виконанню судового рішення. Вказане може вплинути на розумність строків реалізації права стягувача на справедливий суд, оскільки право на суд є захищеним лише у разівиконання судового рішення у порядку, передбаченому законом.

Внаслідок повернення виконавчого документа без прийняття до виконання створюється ситуація, коли стягувач на заключному етапі захисту своїх цивільних прав, під час примусового виконання остаточного судового рішення змушений вживати додаткових зусиль для поновлення порушених прав, зокрема, повторно звертатись до суду для усунення недоліків виконавчого листа та повторного пред`являти його до виконання. Враховуючи, що вимоги цивільно-процесуального законодавства не передбачають обов`язок учасника справи надавати суду інформацію про дату народження потенційного боржника, суд не завжди має змогу зазначати цю інформацію у виконавчому листі.

Таким чином, визнаючи незаконними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та скасовуючи відповідне повідомлення, суд першої інстанції поновив порушене право стягувача на своєчасне та ефективне виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що порушення прав скаржника внаслідок повернення йому виконавчого документа без виконання не відбулося.

Під час розгляду скарг на рішення (повідомлення) державного/приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ не передбачає вжиття заходів примусового виконання рішень, суд у кожній справі має виходити з конкретних обставин, зокрема, з`ясовувати, чи покладається на боржника обов`язок вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, передати майно стягувачу, сплатити грошові кошти тощо.

Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постанові від 27 червня 2022 року у справі № 356/177/18 (провадження № 61-11895св21).

Отже, задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відсутність у виконавчому листі дати народження боржника не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа та дійшов правильного висновку, що дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із відсутністю у них дати народження боржника порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.

Зокрема суд першої інстанці врахував, що державний виконавець помилково вважала, що виконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу «Курськ-Київ» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) побутових споруд, огорожі земельної ділянки та викорчування багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, що знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ, відповідно до змісту резолютивної частини не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення суду, яким у цій категорії рішень суду є знесення (демонтаж).

Під час розгляду скарг на рішення (повідомлення) державного/приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ не передбачає вжиття заходів примусового виконання рішень, суд у кожній справі має виходити з конкретних обставин, зокрема, з`ясовувати, чи покладається на боржника обов`язок вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, передати майно стягувачу, сплатити грошові кошти тощо.

Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постанові від 27 червня 2022 року у справі № 356/177/18 (провадження № 61-11895св21).

Викладене вище переконливо підтверджує обгрунтованість суду першої інстанції в частині того, що рішення суду о підлягає примусовому виконанню шляхом невідкладного знесення (демонтажу) побутових споруд, огорожі земельної ділянки та викорчування багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, що знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ.

Суд керується тим, що у частині першій та пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суд наголошує на тому, що обов`язком державного/приватного виконавця є вжиття всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення. Якщо державному/приватному виконавцю не зрозуміле рішення, порядок його виконання, тоді виконавець не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення рішення суду, про встановлення порядку виконання рішення тощо.

Визнаючи незаконними дії виконавця щодо повернення стягувачу без виконання виконавчого листа з підстав відсутності у ньому даних про дату народження боржника, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження наділений повноваженнями самостійно отримати вказану інформацію з метою ідентифікації особи боржника та захисту інтересів стягувача.

Також дійшов вірного висновку про те, що рішення суду, яке підлягає виконанню містить чітко визначений захід примусового виконання, тобто дію, яка має бути вчиненою, а саме - зобов`язання про знесення (демонтаж). Відтак у держаного виконавця були відсутні законні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення боржника ОСОБА_1 про дату та час розгляду скарги колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначене повністю спростовується встановленим у справі обставинами.

Так, про час та дату судового засідання, призначеного на 05.11.2025 ОСОБА_1 повідомлявся судом шляхом направлення судової повістки на адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Вказана адреса також зазначена ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.

Згідно зворотного повідомлення, поштове відправлення повернуто на адресу суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до сталої судової практики Верховного Суду є належним повідомленням учасника справи про її розгляд.

Норми частини одинадцятої статті 128 ЦПК України мають на меті забезпечення балансу між правом особи на участь у процесі та принципом правової визначеності. Їх застосування у цій справі не є механічним, оскільки судом першої інстанції було вжито комплекс заходів щодо повідомлення боржника, а відсутність його неналежного інформування не доведена.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів їх визнає необґрунтованими.

Проаналізувавши зміст ухвали суду першої інстанції, з точки зору застосування норм права, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено оскаржувану ухвалу відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер при вирішенні питання щодо повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому залишає її без змін, а апеляційну скаргу боржника без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 31 березня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна