П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Київ

Справа №755/12216/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/2694/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Хромової О.О. 28 лютого 2025 року у м. Київ,

у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У липні 2024 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість:

- за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11304,16 грн, та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 33836,97 грн,

- за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24648,08 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 80066,94 грн,

- за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2024 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25304,22 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 40637,07 грн,

- по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 627,27 грн,

- по оплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 445,15 грн.

- витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 43 грн

- судовий збір в розмірі 3 253 грн 05 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а тому ОСОБА_1 , є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідач від послуг централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся, проте своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 травня 2024 року складає 170656,31 грн.

Крім того, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Київенерго» прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих послуг до 01 травня 2018 року з надання послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 45141,13 грн (11304,16 + 33836,97=45141,13), що включені до розрахунку заборгованості.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 216869,86 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року позов КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та/або постачання гарячої води у розмірі 216869,86 грн, з яких:

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11304,16 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 33836,97 грн, що разом становить 45141,13 грн;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24648,08 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 80066,94 грн, що разом становить 104715,02 грн;

- заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 01 травня 2024 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25304,22 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 40637,07 грн, що разом становить 65941,29 грн;

- заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 627,27 грн;

- заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 445,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3252,40 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» грошову компенсацію за надання доказів на вимогу суду у розмірі 197,58 грн.

Рішення мотивоване тим, що позивач довів укладення договору і наявність договірних зобов`язань відповідача по оплаті наданих позивачем комунальних послуг відповідно до умов договору та за встановленими тарифами. Відповідач послуги отримав і не оплатив їх у повному розмірі, має заборгованість в оплаті. Також відповідач успадкував заборгованість за спожиті спадкодавцем комунальні послуги. Відповідач не довів наявності підстав для звільнення його від обов`язку сплатити надані йому комунальні послуги, чи для зменшення їх вартості, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг, і не оспорив розмір наявної заборгованості. Тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідача - споживача послуг - їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками, а відповідач, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустила прострочення в оплаті, - зобов`язаний сплатити позивачу за надані ним послуги. Таким чином, враховуючи порушення відповідачем ОСОБА_1 виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд визнав правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги в загальному розмірі складає 215797,44 грн, а також по оплаті за абонентське обслуговування.

Вимога про стягнення з відповідачів 43 за витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів, що такі витрати понесені підприємством з вини відповідачів та підлягають стягненню. З урахуванням викладеного, суд частково задовольнив позовні вимоги.

Не погодився із рішенням суду першої інстанції відповідач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, прийняте з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, стягнув з відповідача заборгованість за весь заявлений позивачем період, включаючи ту частину, до якої сплив строк позовної давності.

Посилається на те, що позов до суду було подано, а провадження у справі відкрито ухвалою від 17 липня 2024 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності мав би охоплювати період з липня 2021 року. Однак, при розрахунку необхідно врахувати його продовження на час дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню COVID-19. Суд першої інстанції стягнув з відповідача заборгованість, що виникла до 01 травня 2018 року у загальному розмірі 45141,13 грн, не дослідивши яка частина цієї суми припадає на період до квітня 2017 року, і, відповідно, безпідставно не застосував до неї наслідки спливу позовної давності. Таке рішення свідчить про неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом надання послуг з постачання гарячої води та теплової енергії оскільки не містить даних щодо обсягу спожитих послуг (жодних посилань на прилади вимірювання) та не наведено методики відповідно до якої було нараховано ті чи інші суми, які підлягали сплаті. Окрім того в розрахунку заборгованості не вказано оплати, які здійснював відповідач.

Окрім цього, у квартирі відповідача встановлено індивідуальний електричний водонагрівач (бойлер). Цей факт є офіційно зафіксованим і підтверджується актом № 111817, складеним представником «Київводоканал». Наявність автономного джерела гарячого водопостачання свідчить про те, що відповідач не є споживачем послуги з централізованого постачання гарячої води.

Вказує, що суд першої інстанції не витребував та не дослідив жодних доказів щодо стану приладів обліку, дати їх останньої повірки, а також того, чи вживав позивач належних заходів для її проведення.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, судом про розгляд справи повідомлялися належним чином (а.с. 101-102).

Від представника ОСОБА_1 адвоката Чутченка С.О. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника (а.с. 98-99).

За таких обставин колегія суддів, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

В порядку с.с.4,5 ст. 269 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат (а.с. 6).

Відповідно до додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29,30).

Отже, позивач прийняв право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого гарячого водопостачання, а також прийняв право вимоги до відповідачів будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).

Нарахування за спожиті відповідачами послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 29.09.2009(а.с. 56).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 травня 2024 року № 377474742, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , розмір частки - , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 травня 2016 року № 509, виданого Приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. (а.с.27-28).

Отже, судом встановлено, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які постачало ПАТ «Київенерго» та на даний час постачає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Судом також встановлено, що відповідач своєчасно не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення та плату з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2024 складає 216869,86 грн (а.с. 32-40).

Також було додано корінці наряду для проведення включення жилого будинку по АДРЕСА_1 та корінці наряду для відключення щодо того ж будинку, Акт проведення обстеження приладу обліку, який встановлено в житловому будинку, Акт перевірки технічних характеристик лічильника теплової енергії, перелік споживачів (об`єктів теплоспоживання) приєднаних до тепломереж КП «Київтеплоенерго», статут КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», положення про структурний підрозділ «Енергозбут» КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (а.с. 1-19, 41-50).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), у п. 8 визначено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Згідно з положенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 367/2259/15 (провадження № 14-333цс18) зазначено, що оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та є власником цієї квартири.

Вказана квартира під`єднана до внутрішньо будинкової системи тепло- та водо-постачання, а отже відповідач є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Даних про те, що відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку відмовлявся матеріали справи не містять.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами тепло- та водо-постачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого тепло- та водо-постачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачем своєчасно вносилась плата за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та посилаючись на неврахування позивачем здійснених ним оплат відповідачем не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з розрахунками наданими стороною позивача заборгованість, за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11304,16 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 33836,97 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24648,08 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 80066,94 грн, заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2024 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25304,22 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 40637,07 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 627,27 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 445,14 грн, а всього станом на 01 травня 2024 року - 216869,86 грн.

Будь-яких доказів, які б спростували вищевказані суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, стороною відповідача суду представлено не було.

Доводи апеляційної скарги, про те, що у квартирі відповідача встановлено індивідуальний електричний водонагрівач (бойлер), що підтверджується актом № 111817, складеним представником «Київводоканал», колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаної обставини. Крім того наявність у квартирі бойлеру не виключає можливості використання центрального гарячого постачання.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульоване зі словом "лише", вказує на необхідність здійснення відповідної заяви в суді першої інстанції, а також відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с. 62,63 ), однак ні з запереченнями щодо позову ані з відповідною заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції не звертався.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування строків позовної давності за відсутності відповідної заяви, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Крім того, враховуючи належне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про розгляд справи, неподання заяви про застосування строку позовної давності під час розгляду справи в суді першої інстанції, підстави для застосування строку позовної давності судом апеляційної інстанції немає.

Пунктами 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані, в т. ч., сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази та не приховувати докази.

Зважаючи на те, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в цивільному процесі, дискреційне повноваження в можливості збирати докази за власною ініціативою у випадках, коли має місце недобросовісне здійснення процесуальних прав або невиконання обов`язків щодо доказів видається, є цілком обґрунтованим та дієвим засобом боротьби із недобросовісною процесуальною поведінкою сторони в інтересах збереження балансу між приватними та публічними інтересами під час здійснення правосуддя в цивільних справах.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди апелянта з такими висновками, які узгоджуються з вимогами закону і з якими у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

При цьому, скаржником не наведено жодного доводу, який би потребував додаткового правового аналізу і міг би слугувати підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук