ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Черкаси

Справа № 706/754/25
Провадження № 22-ц/821/448/26
Категорія: 313000000

справ:

головуючої Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

секретаря Кукушкіної А. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна

Петрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Гонди Олега Юрійовича на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т. П., про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2023 було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Сторонами Договору виступили: Орендодавець ОСОБА_1 та Орендар ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з умовами Договору від 12.01.2023, Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,2312 га, з кадастровим номером :02:002:0138, розташовану за адресою; Черкаська обл., Христинівський р-н, в адмінмежах Пеніжківської сільської ради. Даний Договір було укладено строком на 15 років.

Позивач зазначив, що укладав Договір оренди землі з ОСОБА_2 , виходячи з особистої довіри саме до цієї особи та її добропорядності як орендаря, оскільки умови оренди повністю задовольняли власника землі. Однак, у зв`язку з тим, що у ОСОБА_2 , виникли обставини, що унеможливили подальше використання безпосередньо ним земельних ділянок за призначенням, це зумовило ініціативу позивача щодо дострокового розірвання Договору оренди. Ключовою мотивацією позивача при цьому є категоричне небажання передавати свої земельні ділянки в обробіток будь-яким третім особам без власного, безпосереднього волевиявлення як власника, оскільки така передача не відповідатиме початковим намірам та особистісній довірі, закладеній в основу укладення Договору оренди.

Керуючись принципом свободи договору та діючи в межах норм ст. ст. 651, 652 ЦК України, а також ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», 24.03.2025 сторонами Договору було укладено Додаткову угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі від 12.01.2023.

Сторони дійшли згоди щодо розірвання даного Договору оренди землі, враховуючи істотні зміни обставин, які унеможливлюють його виконання на первісних умовах, керуючись ч. 2 ст. 652 ЦК України; на підтвердження факту повернення земельної ділянки Орендарем та її прийняття Орендодавцем, сторони підписали Акт приймання-передачі земельної ділянки від 20.02.2025, який є додатком до даної Додаткової угоди; ця Додаткова угода набрала чинності з моменту її підписання сторонами та є невід`ємною частиною Договору оренди землі від 12.01.2023. Укладення Додаткової угоди є реалізацією їхнього законного права на припинення договірних відносин за взаємною домовленістю.

Здійснити реєстрацію припинення права оренди позивач не має можливості у зв`язку з тим, що за інформацією державного реєстратора на земельну ділянку накладено обтяження приватним виконавцем по виконавчому провадженню щодо відповідачів.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 28.03.2025 було накладено арешт права оренди земельної ділянки позивача. Підставою накладення арешту є постанова про арешт майна боржника від 28 березня 2025 року приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т. П., у виконавчому провадженні № 77593269.

Крім того, позивач вказує, що на сьогоднішній день Договір оренди землі між позивачем та ОСОБА_2 , є розірваним за згодою сторін, що підтверджується відповідною Додатковою угодою від 20.02.2025 та Актом приймання-передачі земельної ділянки.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 просив суд зняти арешт з майна накладеного постановою про арешт майна боржника № 77593269 від 28.03.2025 приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т. П., а саме з права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0138, розташованої за адресою: Черкаська обл., Христинівський р-н, в адмінмежах Пиніжківської сільської ради;

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року позов задоволено.

Знято арешт з нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника № 77593269 від 28.03.2025 року приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т. П. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59233692 від 28.03.2025), а саме з права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0138, розташованої за адресою: Черкаська обл., Христинівський р-н, в адмінмежах Пиніжківської сільської ради, яка належить ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, по 605,60 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки право оренди земельної ділянки, що перебуває у приватній власності позивача, не може відчужуватися орендарем, так як таке право належить лише власнику земельної ділянки, то, відповідно дане право не може бути відчужене в процесі виконавчого провадження, де боржником є орендар а не власник земельної ділянки, а тому продаж права орендаря на оренду земельної ділянки на електронних торгах в рамках виконавчого провадження, є таким, що не відповідає вимогам закону та порушує права позивача.

Зазначив, що Додаткова угода про дострокове розірвання Договору оренди землі від 12.01.2023 є чинною, підписана сторонами Договору, а доводи відповідача, що Додаткова угода є фраудаторним правочином, тобто укладеним з метою нанести шкоду кредитору, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець не мав права накладати арешт на право оренди земельної ділянки боржника орендаря (не власника земельної ділянки) та застосовувати такий захід примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки шляхом проведення електронних торгів, оскільки під час виконання рішення суду арештованими та реалізованими можуть бути лише ті майнові права, що належать боржнику, а також враховуючи те, що Договір оренди на який накладено арешт як на право оренди земельної ділянки боржника (орендаря) розірвано, тому позов підлягає до задоволення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

29.12.2025 не погоджуючись з рішенням суду першої інтанції, представник ОСОБА_3 адвокат Гонда О. Ю., вважаючи рішення суду першої інстанції постановленим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що арешт майнових прав, зокрема, права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0138 було накладено 28.03.2025 приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 77593269 щодо виконання судового рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 8 116 490 грн боргу, 121 747,35 грн судових витрат.

Зазначив, що на момент арешту право оренди на зазначену земельну ділянку було зареєстроване за ФОП ОСОБА_2 , який є боржником у вказаному виконавчому провадженні, тому арешт накладено в межах виконавчого провадження законно і в межах діючого законодавства.

Вказав, що Додаткова угода про розірвання Договору оренди не має зворотної сили, оскільки, Додаткова угода від 20.02.2025 про дострокове розірвання Договору була укладена до дати арешту, однак, державна реєстрація припинення права оренди не була здійснена. Таким чином, у публічному реєстрі залишалась чинною інформація про належність права оренди ФОП ОСОБА_2 , що давало підстави для його арешту в межах відкритого виконавчого провадження.

Вважає, що Додаткова угода від 20.02.2025 про дострокове розірвання до Договору оренди землі від 12.01.2023 є фраудаторним правочином, тобто укладеним з метою нанести шкоду кредитору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.03.2024 у справі № 925/1467/22 стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 8 116 490 грн боргу, 121 747,35 грн судових витрат.

Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі № 925/1467/22 заяву ФОП ОСОБА_3 про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 100 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, 31 067,40 грн витрат на проведення експертизи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.03.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 задоволено частково.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 28.03.2024 у справі № 925/1467/22 залишено без змін

Додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі № 925/1467/22 скасовано в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 70 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В решті додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 13.06.2024 у справі № 925/1467/22 в частині стягнення 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 31 067,40 грн витрат на проведення експертизи залишено без змін.

20 березня 2025 року Господарським судом Черкаської області було видано Накази, того ж дня 20.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т. П. відкрито виконавче провадження № 77593269.

28.03.2025 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т. П. винесла постанову про арешт майна боржника № 77593269 та прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59234124 від 28.03.2025 якою арештовано право оренди та в послідуючому виставлено на земельні торги.

Між тим, 12.01.2023 було укладено Договорір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Сторонами Договору виступили: Орендодавець ОСОБА_1 та Орендар ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з умовами Договору від 12.01.2023 Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,2312 га., з кадастровим номером :02:002:0138, розташована за адресою: Черкаська обл., Христинівський р-н, в адмінмежах Пеніжківської сільської ради на 15 років.

24.03.2025 сторонами договору було укладено Додаткову угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі від 12.01.2023.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

25.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Чернілевського В. Г. надійшла заява, в якій просить проводити розгляд даної справи за відсутності позивача та його представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (із змінами та доповненнями) визначено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки є речовим правом, відмінним від права власності на земельну ділянку, та відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» таке речове право відноситься до об`єктів звернення для стягнення при примусовому виконанні судових рішень.

Згідно ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом (ч. 5 ст. 93 ЗК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 135 ЗК України передбачено, що звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно до абзацу 7 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки відносяться до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 ч. 5 ст. 93 ЗК України викладено у такій редакції:

«5. Право користування (оренда, емфітевзис) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, крім випадків, визначених законом. Відчуження, застава права користування земельною ділянкою здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюються відчуження або на користь якої передається у заставу право користування. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права користування у порядку, передбаченому законодавством».

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання вчинення нотаріальних та реєстраційних дій при набутті прав на земельні ділянки» від 02.05.2023 ч. 5 ст. 93 ЗК України викладено у наступній редакції:

«5. Право пренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством».

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в межах державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у межах такого партнерства/концесії).

Згідно Договору оренди землі від 12.01.2023, а саме п. 35 передбачено право сторін розірвати Договір за взаємною згодою (а.с. 5 на звороті).

Як вбачається з Додаткової угоди про дострокове розірвання від 20.02.2025 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 дійшли згоди розірвати Договір оренди землі від 12.01.2023 з моменту підписання додаткової угоди та погодили, що у сторін відсутні претензії один до одного по умовам виконання зобов`язань по договору (а.с. 7).

Додаткова угода була підписана сторонами 20.02.2025, крім того сторонами в цей же день підписано Акт прийому-передачі, що є додатком до Додаткової угоди, згідно якого орендар ФОП ОСОБА_2 повернув, а орендодавець ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,2312 га з кадастровим номером :02:002:0138, що розташована за адресою: Черкаська обл., Христинівський р-н, в адмінмежах Пеніжківської сільської ради (а.с. 7 на звороті).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент розгляду справи про зняття арешту з майна Додаткова угода від 20.02.2025 про дострокове розірвання Договору оренди землі від 12.01.2023 є чинною і приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т. П., накладаючи 28.03.2025 арешт на право оренди земельної ділянки у виконавчому провадженні № 77593269, не звернув уваги, що на вказану дату Договір оренди між сторонами був розірваний і у ФОП ОСОБА_2 було відсутнє право оренди відносно спірної земельної ділянки.

Дана обставина спростовує доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 адвоката Гонди О. Ю. про те, що арешт в межах виконавчого провадження було накладено законно і в межах діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що Додаткова угода від 20.02.2025 про дострокове розірвання Договору оренди є фраудаторним правочином, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки сторони добровільно, на власний розсуд, за взаємною згодою прийняли рішення про розірвання Договору оренди землі, а скаржник не довів наявності у спірних правовідносинах підстав недійсності Додаткової угоди від 20.02.2025 про дострокове розірвання Договору оренди землі та не надав доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення сторін на укладення цієї угоди, її підроблення або підписання неуповноваженою особою.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Із позовом про визнання Додаткової угоди від 20.02.2025 недійсною ОСОБА_3 до суду не звертався.

Отже, враховуючи, що під час виконання рішення суду арештованими та реалізованими можуть бути лише ті майнові права, що належать боржнику, а також те, що Договір оренди, на який накладено арешт як на право оренди боржника (орендаря) розірваний на момент накладення такого арешту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки в зв`язку з припиненням договірних відносин, право оренди на земельну ділянку більше не належить ФОП ОСОБА_2 , відповідно арешт на речове право має бути знято.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо помилковості застосування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020, колегія суддів вважає такими, що заслуговують увагу, однак вказане не є процесуальною підставою для зміни чи скасування рішення суду, з мотивів приведених вище в постанові апеляційного суду.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/968/18 від 18.03.2020 керувалась чинним на той час законодавством, що регулювало земельні правовідносини в частині купівлі-продажу права оренди. На момент прийняття постанови приватного виконавця 17.10.2018, яка була предметом розгляду у справі № 904/968/18 право оренди земельної ділянки було об`єктом оборотоздатності саме для власника земельної ділянки, що випливало з ч. 5 ст. 93 ЗК України. Велика Палата формувала правовий висновок з урахуванням чинної на той час матеріально-правової бази в правовідносинах, що розглядаються.

Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28.04.2021 та № 3065-ІХ від 02.05.2023 до ч. 5 ст. 93 Земельного кодексу України були внесені зміни, що дозволяють право оренди земель сільськогосподарського призначення відчужувати або передавати в заставу її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім випадків, визначених законом.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.07.2024 у справах № 904/9875/21, № 875/3625/21 від 04.12.2024, № 904/1615/22 від 17.02.2025, вказано, що враховуючи положення ч. 5 ст. 93 ЗК України в редакції Закону України № 1423-ІХ від 28.04.2021 та № 3065-ІХ від 02.05.2023 відповідно до яких законодавець зняв обмеження оборотоздатності майнових прав (оренди) для користувача (орендаря) земельної ділянки, дії державного (приватного) виконавця щодо накладення арешту на майнові права оренди земельних ділянок є правомірними та спрямовані на забезпечення виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Гонди Олега Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 25 березня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова