КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 375/804/25

номер провадження: 22-ц/824/974/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Рури Наталії Вікторівни на заочне рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року у складі судді Антипенка В.П., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року акціонернетовариствокомерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, де підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у тій редакції, яка діяла на дату підписання заяви. На виконання умов договору банком відповідачу видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт у сумі 50 000 грн 00 коп.

Позивач вказував, що після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: НОМЕР_1 , строк дії - 01/14, тип - Універсальна; НОМЕР_4, строк дії - 10/15, тип - Універсальна; НОМЕР_5, строк дії - 10/19, тип - Універсальна; НОМЕР_6, строк дії - 09/23, тип - Універсальна. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42,0% річних.

Зазначав, що 08 лютого 2022 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер НОМЕР_2 , строк дії - 12/25, тип - Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 11 лютого 2025 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 43 056 грн 02 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 450 грн 52 коп.; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 605 грн 50 коп.

З урахуванням наведеного, АТ КБ «Приватбанк»просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 серпня 2008 року у розмірі 43 056 грн 02 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 450 грн 52 коп.; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 605 грн 50 коп.

Заочним рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року у сумі 7 099 грн 92 коп., яка складається із: 494 грн 42 коп. - заборгованість за тілом кредит; 6 605 грн 50 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у сумі 397 грн 27 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 956 грн 10 коп., представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Рура Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в цій частині повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в заяві від 22 серпня 2008 року, яка підписана сторонами, передбачено тип кредитної картки, яка отримана відповідачем, розмір кредитного ліміту, а також розмір базової процентної ставки за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості. В процесі користування рахунком та видачі карт з новим строком дії, 04 листопада 2019 року та 08 лютого 2022 року відповідачем підписано заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяви про приєднання до Умов та Правил надання від 04 листопада 2019 року та 08 лютого 2022 року є частиною договору б/н від 22 серпня 2008 року та відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України має силу письмової домовленості сторін про зміну/встановлення умов кредитування по вже існуючим кредитним правовідносинам.

Вказує, що анкета-заява від 22 серпня 2008 року та заяви про приєднання від 04 листопада 2019 року, від 08 лютого 2022 року, з визначенням розміру відсотків, які підписані відповідачем, є належним доказом домовленості сторін щодо платності користування кредитними коштами і відповідно погодженням сторонами розміру такої оплати. З розрахунку заборгованості та виписки по договору вбачається, що нарахування процентів здійснено відповідно до погоджених сторонами умов договору. Тому представник позивача вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що з кредитної картки відповідача списувалися відсотки за кредитним договором від 22 серпня 2008 року, які не були обумовлені у анкеті-заяві.

Зазначає, що наявна в матеріалах справи виписка по рахунку є первинним документом та містить реквізити, передбачені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». До 31 липня 2024 року відповідач не вніс мінімальний обов`язковий платіж, який передбачено умовами договору, у зв`язку з чим з 01 серпня 2024 року за кредитним договором виникла прострочена заборгованість. Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 36 450 грн 52 коп., з урахуванням погашення, які фактично були використані відповідачем за рахунок кредитних коштів. Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що тіло кредиту було збільшено за рахунок погашення процентів.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 43 056 грн 02 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заочне рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 605 грн 50 коп. не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України законність ухваленого в цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка за своїм змістом не має умов про розмір відсотків та порядок їх стягнення.

08 лютого 2022 року між АТ «КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було змінено умови кредитування, укладено новий кредитний договір шляхом подання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на строк 12 місяців.

Згідно з пунктом 1.2 договору передбачено, що процентна ставка становить для карти Універсальна 42,0% річних. Процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту для карти Універсальна - 84,0% річних.

Відповідно до п.1.4 договору, повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта.

Відповідно до п.2.1.1.3.1 договору, сторони на підставі ст.ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України визначили цим договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Погашення кредиту та процентів здійснюється клієнтом щомісяця в такому порядку: - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором (здійснювати договірне списання).

В разі, якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та/або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, доручення клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується. Крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1, погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту.

Також судом першої інстанції встановлено, що кредитний договір від 22 серпня 2008 року підписаний відповідачем особисто, а від 08 лютого 2022 року - за допомогою електронного підпису.

Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 956 грн 10 коп., суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до наданої позивачем виписки з кредитного рахунку відповідача, за наявності простроченої заборгованості за кредитом, банк продовжував здійснювати списання коштів з рахунку відповідача та зараховувати їх на погашення кредитної заборгованості, збільшуючи при цьому заборгованість за тілом кредиту, що не відповідає умовам кредитного договору. Факт наявності заборгованості за кредитним договором підтверджується також і розрахунком заборгованості, наданим позивачем. З аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які надані позивачем, вбачається, що банк у порушення досягнутих домовленостей, за наявності прострочених зобов`язань по поверненню кредитних коштів, самостійно збільшував розмір основної заборгованості, шляхом списання з рахунку відповідача відсотків та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до безпідставного, штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що за період з 19 вересня 2008 року (згідно виписки з рахунку саме з цієї дати зафіксовано прострочення за кредитом) по 01 лютого 2025 року заборгованість за тілом кредиту була збільшена за рахунок погашення відсотків на 35 956 грн 10 коп. Суд вважав таке збільшення заборгованості безпідставним та таким, що не відповідає умовам кредитних договорів від 22 серпня 2008 року (по договору нарахування відсотків не було передбачено взагалі), та від 08 лютого 2022 року (з цієї дати тіло кредиту було збільшено за рахунок списання кредитних коштів у період наявності непогашеної заборгованості за кредитом, що суперечить умовам кредитного договору), а тому у стягненні цієї суми тіла кредиту слід відмовити.

Також судом першої інстанції зазначено, що безпідставне стягнення відсотків за рахунок тіла кредиту не означає протиправність їх нарахування. За умовами договору, зайво утримана з тіла кредиту сума відсотків (35 956 грн 10 коп.), мала би бути включена до заборгованості за відсотками. Однак вказана сума, хоча і перебуває у межах ціни позову, але виходить за межі позовних вимог у розрізі сум стягнення, (стягнення відсотків), у бік збільшення, що позбавляє суд можливості вийти за ці межі.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не може, виходячи з такого.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже сума наданого кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У цьому випадку, умови кредитного договору, який за своєю суттю є договором приєднання, розробив АТ КБ «Приватбанк». Такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як зазначалось вище, 22 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що у період з 22 серпня 2008 року до 08 лютого 2022 року з кредитної картки відповідача списувалися відсотки за кредитним договором від 22 серпня 2008 року, які не були обумовлені у анкеті-заяві.

За таких обставин, банк, у порушення досягнутих домовленостей, за наявності прострочених зобов`язань по поверненню кредитних коштів, самостійно збільшував розмір основної заборгованості, шляхом списання з рахунку відповідача відсотків та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту.

Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до безпідставного, штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту за період з 19 вересня 2008 року до 08 лютого 2022 року.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачем неправомірно збільшено заборгованість за тілом кредиту за рахунок погашення відсотків у період з 19 вересня 2008 року до 08 лютого 2022 року на 18 884 грн 32 коп., а тому вказана сума не може бути включена до тіла кредиту.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2022 року між АТ «КБ «Приватбанк» та відповідачем було змінено умови кредитування, укладено новий кредитний договір шляхом подання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на строк 12 місяців (п.1.2 договору).

З урахуванням інформації про видачу відповідачу кредитної картки «Універсальна», сторони у договорі погодили наступні умови: розмір кредитного ліміту не перевищує - 200 000 грн 00 коп., строк кредитування - на 12 місяців з можливістю пролонгації, зі сплатою відсотків - 42% річних. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 84% річних.

Таким чином, сторони погодили тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, процентну ставку, фіксована, змінюваної ставки немає, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором.

У п.2.1.1.3 договору, сторони також узгодили порядок повернення кредиту та на підставі ст.ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України визначили цим договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Погашення кредиту та процентів здійснюється клієнтом щомісяця в такому порядку: - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором (здійснювати договірне списання). В разі, якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та/або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, доручення клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується; - крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1, погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. При цьому, якщо до 20 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі мінімального платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, клієнт доручає банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку, та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку у майбутньому у розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання). В разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. При цьому сторони, на підставі ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» узгодили, що доручаючи банку здійснити договірне списання на оплату відсотків за користування кредитом за рахунок кредитного ліміту, клієнт використовує кредитні кошти на споживчу ціль, а саме - здійснює трату на оплату послуг банку за цим договором.

При цьому, у п.2.1.1.3.4 договору, сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту (в т.ч в іноземній валюті), що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого банком кредитного ліміту, що обмовлений договором із банком і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість погашення кредиту змінюється.

Таким чином списання відсотків за використання кредитного ліміту обумовлено між сторонами лише з 08 лютого 2022 року. Тобто лише після 08 лютого 2022 року банк правомірно зараховував списання відсотків за використання кредитного ліміту до тіла кредиту.

Згідно з випискою клієнта АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відповідачу 08 лютого 2022 року збільшено кредитний ліміт до 50 000 грн 00 коп., тобто заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 450 грн 52 коп. знаходиться в його межах.

З банківської виписки встановлено, що списання банком відсотків за використання кредитного ліміту у період з 08 лютого 2022 року повністю відповідають умовам укладеного між сторонами договору та спростовують висновки суду першої інстанції щодо неправомірності збільшення тіла заборгованості за рахунок погашення відсотків у період з 08 лютого 2022 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що згідно здійсненого судом апеляційної інстанції розрахунку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 17 566 грн 20 коп. (36 450 грн 52 коп. (тіло кредиту) - 18 884 грн 32 коп. (сума, на яку неправомірно збільшено заборгованість за тілом кредиту за рахунок погашення відсотків у період з 19 вересня 2008 року до 08 лютого 2022 року)).

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.263 ЦПК України, наведених вище обставин належним чином не з`ясував та не звернув уваги на те, що сторони 08 лютого 2022 року погодили істотні умови договору, зокрема щодо списання банком відсотків за використання кредитного ліміту та зарахування їх до тіла кредиту, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Рури Н.В. підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України дійшов помилкового висновку про визначення розміру заборгованості за тілом кредиту у сумі 494 грн 42 коп., та приймаючи до уваги, що в резолютивній частині рішення суд визначив загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст.376 ЦПК України заочне рішення суду не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» та з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року у розмірі 24 171 грн 70 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 17 566 грн 20 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 6 605 грн 50 коп.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольняє частково, то понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 359 грн 94 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 039 грн 90 коп., а всього 3 399 грн 84 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Рури Наталії Вікторівни задовольнити частково.

Заочне рішення рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження за адресою: 01001, місто Київ вул.Грушевського, 1-Д, ) заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року у розмірі 24 171 (двадцять чотири тисячі сто сімдесят одна) грн 70 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 17 566 грн 20 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 6 605 грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 3 399(три тисячі триста дев`яносто дев`ять) грн 84 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: