Номер провадження: 22-ц/813/4469/26
Справа № 2-534/11
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Цвігуна В.В.,

представника АТ «Державний ощадний банк України» Пояркової О.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цвігун Віталій Васильович, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2024 року представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» (далі AT «Ощадбанк») звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-534/11 по боржнику ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала справа №2-534/11 за позовом AT «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

02 березня 2011 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі №2-534/11, яким задоволено позовні вимоги AT «Ощадбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1484-н від 07.05.2007 в розмірі 15 116,12 доларів США та судові витрати: держмито в розмірі 1 199 грн, витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 15 березня 2011 року.

В добровільному порядку рішення суду боржниками не виконано.

На виконання вищевказаного рішення суду, 08 червня 2011 року видано виконавчі листи №2-534/11, які неодноразово перебували на виконанні у Відділах державної виконавчої служби. Зокрема, виконавчий лист №2-534/11 виданий 08.06.2011 щодо боржника ОСОБА_1 був пред`явлений разом із заявою про відкриття виконавчого провадження до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

У подальшому, банком надсилалися численні запити до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про хід виконавчого провадження. У відповідь на вказані запити Відділом було направлено на адресу банку лист, зі змісту якого вбачається, що виконавчий документ був повернений на адресу стягувача, при цьому жодних доказів, на підтвердження направлення та отримання банком постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого листа надано не було.

Враховуючи те, що виконавчий документ був втрачений Відділом державної виконавчої служби під час поштової пересилки на адресу стягувача, банком 15 березня 2018 року була подана заява до Суворовського районного суду м. Одеси про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року у справі №523/3791/18 задоволено заяву AT «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа №2-534/11 та поновлення строку для пред`явлення його до примусового виконання.

При цьому, 19 квітня 2018 року боржником ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року у справі №2-534/11.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 травня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційного скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року.

Також зазначено, що 17 травня 2018 року банком подано заяву до Суворовського районного суду м. Одеси про видачу копії ухвали від 23.03.2018 та дублікатів виконавчих листів у справі №523/3791/18. Однак, незважаючи, на подану банком до Суворовського районного суду м. Одеси заяву про видачу копії ухвали від 23.03.2018 та дублікатів виконавчих листів у справі №523/3791/18, копія ухвали та дублікат виконавчого листа не були надіслані на адресу банку.

06 червня 2024 року банком була подана заява до Суворовського районного суду м. Одеси про ознайомлення з матеріалами справи №523/3791/18.

24 липня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи №523/3791/18 представником банку, було встановлено, що належним чином засвідчена копія ухвали від 23.03.2018 та дублікат виконавчого листа №2-534/11 без зазначення дати його видачі, містяться у матеріалах справи.

Того ж дня, представником банку отримано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23.03.2018 та дублікат виконавчого листа №2-534/11 від 24.07.2024. Таким чином, банк отримав дублікат виконавчого листа №2-534/11 вже з пропущеним строком, що відповідно унеможливлює його пред`явлення до примусового виконання та порушує принцип обов`язковості виконання судового рішення, а також майнові права стягувача.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року задоволено заяву АТ «Ощадбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-534/11 по боржнику ОСОБА_1 .

Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання дубліката виконавчого листа №2-534/11, виданого 24.07.2024 Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №1484-н від 07.05.2007 в розмірі 15 116,12 доларів США та судові витрати: держмито в розмірі 1 199 грн і витрати на ІТЗ 120 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цвігун В.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви АТ «Ощадбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-534/11 по боржнику ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 в судове засідання до апеляційного суду 18 березня 2026 року не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень.

Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

31 березня 2026 року в судове засіданні для проголошення повного тексту судового рішення, учасники справи не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Цвігуна В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника АТ «Ощадбанк» - Пояркову О.В., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини 2 статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частинами 1, 2 ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року у справі №2-534/11, були задоволені позовні вимоги AT «Ощадбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1484-н від 07.05.2007 в розмірі 15 116,12 доларів США та судові витрати: держмито в розмірі 1 199 грн і витрати на ІТЗ 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 15 березня 2011 року.

На виконання вищевказаного рішення суду, 08 червня 2011 року видано виконавчі листи №2-534/11, які неодноразово перебували на виконанні у Відділах державної виконавчої служби.

У відповідь на вказані запити Відділом було направлено на адресу банку лист, зі змісту якого вбачається, що виконавчий документ був повернений на адресу стягувача, при цьому жодних доказів, на підтвердження направлення та отримання банком постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого листа надано не було.

Враховуючи те, що виконавчий документ був втрачений Відділом державної виконавчої служби під час поштової пересилки на адресу стягувана, банком 15 березня 2018 року була подана заява до Суворовського районного суду м. Одеси про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року у справі № 523/3791/18 задоволено заяву AT «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа №2-534/11 та поновлення строку для пред`явлення його до примусового виконання.

17 травня 2018 року банком подано заяву до Суворовського районного суду м. Одеси про видачу копії ухвали від 23.03.2018 та дублікатів виконавчих листів у справі №523/3791/18.

06 червня 2024 року банком була подана заява до Суворовського районного суду м. Одеси про ознайомлення з матеріалами справи №523/3791/18.

24 липня 2024 року представник банку ознайомився з матеріалами справи. Того ж дня, представником банку отримано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23.03.2018 та дублікат виконавчого листа №2-534/11 від 24.07.2024.

Задовольняючи заяву AT «Ощадбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-534/11 по боржнику ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що банк отримав дублікат виконавчого листа №2-534/11 вже з пропущеним строком, що відповідно унеможливлює його пред`явлення до примусового виконання та порушує принцип обов`язковості виконання судового рішення, а також майнові права стягувача.

Тому, враховуючи що виконавчий лист (по боржнику ОСОБА_1 ) по цивільній справі №2-534/11 втрачено не з вини позивача та протилежного матеріали справи не містять, враховуючи те, що рішення суду на даний час не виконано, суд вважав за необхідне поновити строк на його пред`явлення до виконання, оскільки строк на його пред`явлення AT «Ощадбанк» пропущено з поважних причин.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Метою ст. 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Стягувач, який просить суд поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен довести, що такий строк пропущено ним з поважних причин, оскільки саме таку умову містить процесуальне законодавство.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.

Згідно ст. 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Так, апеляційним судом встановлено, що рішенням Суворовським районним судом м. Одеси від 02 березня 2011 року у справі №2-534/11, були задоволені позовні вимоги AT «Ощадбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1484-н від 07.05.2007 в розмірі 15 116,12 доларів США та судові витрати: держмито в розмірі 1 199 грн і витрати на ІТЗ 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 15 березня 2011 року.

08 червня 2011 року на виконання рішення Суворовським районним судом м. Одеси від 02 березня 2011 року були видані виконавчі листи №2-534/11 (строк пред`явлення їх виконання до 15.03.2012), які неодноразово перебували на виконанні у Відділах державної виконавчої служби.

15 березня 2018 року представник AT «Ощадбанк» вже звертався до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, у зв`язку із тим, що виконавчий документ був втрачений.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року було задоволено заяву AT «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа №2-534/11 та поновлення строку для пред`явлення його до примусового виконання.

Отже, АТ «Ощадбанк» вже зверталось із заявою про поновлення строку для пред`явленням виконавчого листа до виконання та в процесі судового розгляду такий строк був поновлений.

Копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року AT «Ощадбанк» отримало 02 травня 2018 року, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

17 травня 2018 року представник AT «Ощадбанк» подав до суду заяву про видачу копії ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року, що набрала законної сили та дубліката виконавчого листа.

З матеріалів справи також встановлено, Суворовський районний суд м. Одеси видав дублікат виконавчого листа по справі 2-534/11, на підставі ухвали, яка набрала законної сили 03 травня 2018 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 03 травня 2021 року.

Також встановлено, що 27 вересня 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи. 10 жовтня 2018 року Суворовським районним судом направлено матеріали справи до Верховного суду.

Тобто банк мав можливість отримати дублікат виконавчого листа в суді першої інстанції в період з 17 травня 2018 року (день подання заяви) до 10 жовтня 2018 року (день відправлення справи до Верховного Суду), тобто фактично на протязі 5 місяців, проте не зробив цього.

08 липня 2020 року матеріали цивільної справи були повернуті до Суворовського районного суду м. Одеси.

Однак, вищезазначений дублікат виконавчого листа №2-534/11 представник AT «Ощадбанк» отримав особисто лише 24 липня 2024 року.

02 серпня 2024 року, тобто через шість років після ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року про видачу дубліката виконавчого листа №2-534/11, поновлення строку для пред`явлення його до примусового виконання та фактичної видачі дублікату виконавчого листа, представник AT «Ощадбанк» звернувся до суду про поновлення пропущеного строку для пред`явлення дубліката виконавчого документа.

При цьому, в заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-534/11, представник AT «Ощадбанк» в тому числі зазначив, що незважаючи на подану 17 травня 2018 року заяву про видачу копії ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року та дубліката виконавчих листів, суд не надіслав їх на адресу банку.

Так, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 10.08.2022 у справі №1522/12531/12 (провадження №61-18649св21).

Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування згідно зі статтями 77-79 ЦПК України.

Також слід зазначити, що отримавши 02 травня 2018 року копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2018 року AT «Ощадбанк», окрім звернення до суду із заявою про отримання дубліката виконавчого листа не вчиняло жодних процесуальних дій з метою отримання такого дубліката виконавчого листа та пред`явлення його до примусового виконання.

Зокрема, відсутні докази про добросовісну реалізацію заявником своїх процесуальних прав і належне виконання ним процесуальних обов`язків. Не підтверджено вчинення будь-яких можливих та залежних від AT «Ощадбанк» дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.

AT «Ощадбанк» в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не надані суду жодні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували, що заявник вчиняв будь-які дії спрямовані на виконання судового рішення чи мав об`єктивні перешкоди для вчинення таких дій.

При цьому, кожна сторона, яка задіяна в судовому провадженні, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Такі дії стягувача свідчать про неналежне виконання своїх процесуальних прав і обов`язків, що і фактично, призвело до пропуску строку для дубліката пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Жодних доказів того, що стягувач намагався отримати та пред`явити дублікат виконавчого документа до примусового виконання, чи було б перервано строки пред`явлення виконавчого документу до виконання, або доказів зацікавленості щодо виконання судового рішення, матеріали справи не містять. Тоді як обов`язковість виконання судового рішення не звільняє особу від обов`язку дотримання строків пред`явлення його до виконання, що за відсутності доказів поважності причин пропуску, матиме наслідком порушення принципу юридичної визначеності, визначеного пунктом 1 статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, обмежившись загальним посиланням на положення статті 433 ЦПК України.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання представника AT «Ощадбанк» на встановлення з 12 березня 2020 року на всій території України карантину, у зв`язку із чим юрисконсульти, адвокати, які займались проведенням претензійно-позовної роботи систематично. Інколи одночасно перебували на лікарняному, що значно дисбалансувало роботу банку з даного напрямку, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення » ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (Розділ XII доповнено пунктом 3 згідно із Законом №540-IX від 30.03.2020; в редакції Закону №731-IX від 18.06.2020.

Норми ст. 433 ЦПК України в даному випадку є відсилочними та за своїм змістом не є тими процесуальними нормами на які поширюються вимоги Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України. Питання тривалості та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження», які відносяться до норм матеріального права та відповідно не регулюються нормами ЦПК.

Отже, продовження строку, визначеного частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до Закону №731-IX від 18.06.2020 не передбачено, тому він не поширюється на спірні правовідносини.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 28 лютого 2024 року у справі №2-904/11.

Разом з тим, посилаючись на пандемію COVID-19, як на поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник не надав суду будь-яких довідок, виписок з лікарні з яких можливо було б встановити, що працівники AT «Ощадбанк», які займались проведенням претензійно-позовної роботи систематично перебували на лікарняному в період до 03 травня 2021 року, як про це зазначено в заяві.

Отже, при відсутності доказів, які б вказували на те, що стан здоров`я працівників AT «Ощадбанк» під час пандемії COVID-19 був важкий, що перешкоджав у своєчасній реалізації прав AT «Ощадбанк», колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявником поважності причин пропуску строку для пред`явлення дубліката виконавчого листа до виконання у зв`язку з пандемією COVID-19.

Колегії суддів зазначає, що лише зазначення обставини про дію карантинних заходів не є достатньою мотивацією щодо об`єктивної неможливості пред`явлення виконавчого документа в межах строку, визначеного законом.

Що стосується посилання заявника та введення в Україні воєнного стану як на підставу поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів виходить з наступного.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку.

Так, посилання заявника на введення з 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану є не доречним, оскільки вказані обставини виникли вже після спливу строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Разом з тим, згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22 «питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов?язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Відповідно, з цієї постанови вбачається, що недостатнім є посилання в клопотаннях про поновлення порушених процесуальних строків всього лише на факт дії воєнного стану на території України. Відповідно, аргументів, що ґрунтуються винятково на факті наявності війни з російською федерацією та факті запровадження воєнного стану на території України, недостатньо вони також мають бути підкріплені фактами щодо наслідків повномасштабного вторгнення російської федерації на території України.

З матеріалів справи вбачається, що суду не надано жодних доказів, яким саме чином воєнний стан в Україні перешкоджав реалізувати своє право на пред`явлення до виконання виконавчого листа у строки передбачені законом.

Водночас, безпідставне поновлення судом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання в даному випадку є порушенням права на справедливий суд та принцип юридичної визначеності, оскільки Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях «Пономарьов проти України», «Щокін проти України», зазначив про те, що питання поновлення процесуального строку в контексті реалізації права доступу до справедливого суду не є абсолютним, і при вирішенні цього питання не може застосовуватися автоматично.

AT «Ощадбанк» не надало доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ними своїх процесуальних прав, зокрема вчинення ним усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення у справі №2-534/11.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки, визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

У даному випадку стягувач внаслідок своєї тривалої бездіяльності, яка не була виправдана поважними причинами, не продемонстрував зацікавленості у виконанні рішення суду на свою користь у примусовому порядку, тому боржник відповідно до статті 433 ЦПК України з урахування принципу правової визначеності вправі розраховувати на те, що у такому випадку суд не має поновлювати процесуальний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992року).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано актуальну практику Верховинного Суду та практику Європейського суду з прав людини, тому ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-534/11 по боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цвігун Віталій Васильовичзадовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 рокускасувати та ухвалити постанову, якою заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконавчого дубліката виконавчого листа №2-534/11, виданого 24.07.2024 Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №1484-н від 07.05.2007 в розмірі 15 116,12 доларів США та судові витрати: держмито в розмірі 1 199 грн і витрати на ІТЗ 120 грн залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 31 березня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда