Справа №:755/3215/26
Провадження №: 2-о/755/187/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"27" березня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2026 року заяву залишено без руху та надано заявникам строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали.

Підставами для залишення заяви без руху визначено відсутність нотаріально посвідченого договору між подружжям про розмір аліментів на дитину.

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відомостей про наявність у заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстрованих електронних кабінетів не встановлено.

Водночас, пунктом 1 частини шостої статті 272 ЦПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

Ухвалу від 10 березня 2026 року про залишення заяви без руху вручено представникові заявника ОСОБА_1 - адвокату Басс О.О., 26 березня 2026 року, про що свідчить розписка про отримання копії судового рішення, що міститься в матеріалах справи.

26 березня 2026 року (вхід. № 17020) представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Басс О.О., подав до суду заяву, у якій зазначив, що відповідно до частини першої статті 109 СК України заявниками укладено, підписано та нотаріально посвідчено договір «між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини» від 09 лютого 2026 року за реєстровим № 309, яким визначено те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей. Так, згідно пункту 3.3.3 договору матеріальне забезпечення дитини (харчування, одяг, медичне обслуговування, страхування, дитячий садочок, школа, гуртки, розваги, відпочинок, тощо) батько здійснює самостійно. Також пунктом 2.1 договору передбачено, що з моменту підписання цього договору та до досягнення дитиною повноліття, батько буде самостійно утримувати дитину.

Також представник зазначив, що на даному етапі такі умови повністю відповідають інтересам та волі заявників, оскільки дитина проживатиме з батьком та перебуватиме на його утриманні, тоді як мати тільки починає своє матеріальне становлення і не має стабільного доходу, щоб брати на себе зобов`язання, виконання яких може бути утрудненим або неможливим. Батько є працездатним, не потребує матеріальної допомоги, а матір тимчасово не може надавати матеріальну допомогу. Отже, у випадку зміни матеріальних умов кожного з батьків, сторони можуть укласти договір про сплату аліментів або додатковий договір до існуючого договору, яким врегулювати відносини щодо утримання дитини.

Вивчивши подану представником заяву про усунення недоліків суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої, третьої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, врегульовано статтею 109 СК України.

Імперативними вимогами статті 109 СК України встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений.

У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина друга статті 109 СК України).

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України).

Слід також врахувати, що відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом частин першої, четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина перша статті 181 СК України).

Згідно статті 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року

№ 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 109СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: - з ким з них будуть проживати діти; - яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Отже, законодавець чітко визначив, що спільна заява про розірвання шлюбу подається до суду разом з письмовим договором про те, з ким будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братимуть заявники, з зазначенням умов здійснення права на особисте виховання дітей. Тобто, цей окремий договір, повинен бути поданий до суду одночасно зі спільною заявою про розірвання шлюбу.

Долучений до матеріалів справи договір від 09 лютого 2026 року між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С., зареєстровано в реєстрі за № 309, містить загальні посилання на зобов`язання батьком здійснювати утримання дитини, водночас, не містить будь-якого визначення суми щомісячного грошового утримання дитини, порядку її внесення тощо.

Суд звертає увагу заявників, що гарантією забезпечення виконання відповідного договору про сплату аліментів є встановлена законом можливість здійснювати стягнення аліментів на підставі виконавчого напису нотаріуса, у разі невиконання цього договору, в тому числі батьком.

Одним із першочергових завдань суду під час розгляду справи окремого провадження про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, є встановлення того факту, що розірванням шлюбу не будуть порушені права їхніх дітей.

Відсутність договору про сплату аліментів, який би містив чіткий та зрозумілий порядок утримання дитини батьками, разом чи кожним з них окремо, із зазначенням відповідних сум, порядку та черговості їх сплати, унеможливлює гарантування забезпечення прав та інтересів дітей, створення дієвого механізму їх захисту.

Таким чином, всупереч вимогам ухвали про залишення заяви без руху, до матеріалів справи не долучено нотаріально посвідченого договору між подружжям про розмір аліментів на дитину, вимоги ухвали не виконано, вказані недоліки є суттєвими та такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Відповідно до частини дев`ятою статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людину у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня

2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із позовною заявою повинен, як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Відповідно до вимог частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

В зв`язку з тим, що заявником недоліки, зазначені в ухвалі суду від 10 березня 2026 року не усунуто повним обсягом, суд приходить до висновку, що заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Водночас, суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 109 Сімейного кодексу України, статтями 10, 14, 185, 258-260, 261, 293, 294 ЦПК України, суддя -

-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, - вважати не поданою та повернути суб`єктам звернення.

Роз`яснити заявникам, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова