Справа № 524/155/24
Провадження № 2-з/401/8/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,

секретар Горбатюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Світловодська заяву представника позивача за первісним позовом адвоката Браташ Юрія Павловича про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2026 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача за первісним позовом адвокат Браташ Ю.П. подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно:

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:7296 площею 0,059 га, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Павлівка;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0594 площею 0,1165 га, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Павлівка;

- житловий будинок, розташований на земельних ділянках з кадастровим номером :02:000:0594 площею 0,1165 га та :02:000:7296 площею 0,059 га за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Павлівка;

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель GLS 350, 2020 року випуску;

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель EQS 400, 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- вантажний спеціалізований автомобіль марки DAF, модель FT XF 105.410, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ;

- напівпричіп-цистерна марки KOBIT, модель CN35N, 1999 року випуску.

Заяву обґрунтовано тим, що спірне нерухоме майно, а також транспортні засоби зареєстровані за відповідачем. При цьому встановлено, що частина спільного майна, а саме напівпричіп-цистерна, вже відчужена відповідачем на користь третьої особи без згоди позивача. Вказує, що такі дії відповідача свідчать про наявність ризику подальшого відчуження іншого спірного майна. Зазначає, що позивач перебуває за межами України, у зв`язку з чим відповідач, як власник майна, не обмежений у можливості вчинення правочинів щодо його відчуження. Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також ефективний захист прав позивача, оскільки подальше відчуження майна може призвести до втрати можливості його фактичного поділу. Враховуючи викладене, просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Сторони в судове засідання не викликалися.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового спору (позову, що забезпечується) є поділ спільного майна подружжя.

Статтею 150 ЦПК України визначені заходи забезпечення позову, до яких відноситься в тому числі такий захід як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно із п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача та уникнення будь-яких труднощів при виконанні судового рішення у випадку задоволення позову.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такі висновки щодо застосування відповідних норм процесуального закону викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22, а також застосовані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 грудня 2023 року у справі № 917/805/23.

Разом з тим, зі змісту заяви встановлено, що напівпричіп-цистерна марки KOBIT, модель CN35N, 1999 року випуску, зареєстрований за третьою особою.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20 під час вирішення питання про можливість застосування заходів забезпечення позову щодо майна особи, яку не залучено до участі у справі, зроблено висновок, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно допускається лише щодо майна, яке належить відповідачу. Накладення арешту на майно третьої особи, яка не є стороною у справі, є неправомірним та порушує права власника такого майна, навіть якщо ця особа в подальшому була залучена до участі у справі як третя особа.

Таким чином, накладення арешту на напівпричіп-цистерну марки KOBIT, модель CN35N, 1999 року випуску, фактично призведе до вирішення питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником майна та не є стороною у цій справі, що є недопустимим.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника позивача за первісним позовом у частині накладення арешту на напівпричіп-цистерну, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що вимоги представника позивача за первісним позовом адвоката Браташ Ю.П. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача за первісним позовом адвоката Браташ Юрія Павловича про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно:

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:7296 площею 0,059 га, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Павлівка;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0594 площею 0,1165 га, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Павлівка;

- житловий будинок, розташований на земельних ділянках з кадастровим номером :02:000:0594 площею 0,1165 га та :02:000:7296 площею 0,059 га за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Павлівка;

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель GLS 350, 2020 року випуску;

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель EQS 400, 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- вантажний спеціалізований автомобіль марки DAF, модель FT XF 105.410, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

У задоволенні заяви в частині накладення арешту на напівпричіп-цистерну марки KOBIT, модель CN35N, 1999 року випуску - відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали для виконання направити до Світловодського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі негайно після її постановлення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Світловодського міськрайонного суду

Кіровоградської області Ю.І. Макарова