Справа № 128/214/21
Провадження № 22-ц/801/618/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 рокуСправа № 128/214/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Ковальчука О. В.,

Суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

розглянувши цивільну справу, без повідомлення її учасників, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Сахаровою Марією Андріївною, на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області про зупинення провадження, постановлену у цій справі 13 січня 2026 року у м. Вінниці суддею цього суду Шевчук Л.П., дата складення повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

08.12.2025 року ОСОБА_2 подано до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі, яке мотивовано тим, що у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді справа № 128/1770/25 за обвинуваченням ОСОБА_1 у домашньому насильстві та у даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 і їх неповнолітній син ОСОБА_3 є потерпілими. Таким чином, заявник вважає, що є всі підстави для зупинення провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 128/1770/25, оскільки таке рішення суду може істотно вплинути на вирішення спору у цій цивільній справі.

13.01.2026 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області, серед іншого, клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 128/1770/25 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України, яка перебуває на розгляді у Вінницькому районному суді Вінницької області.

Не погодившись із такою ухвалою суду в частині зупинення провадження у справі, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Сахарову М.А., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати у відповідній частині і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Також скаржник просить визнати повторне подання ОСОБА_1 клопотання про зупинення провадження у справі зловживанням процесуальними правами та застосувати заходи процесуального примусу.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Сахарова М.А. зазначає, що 10.06.2025 року ухвалою суду першої інстанції вже було задоволено клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у цій справі за тих же підстав, однак судом апеляційної інстанції така ухвала суду була скасована, а справа направлена для продовження розгляду. Скаржник наголошує, що, подаючи клопотання про зупинення провадження у справі повторно, ОСОБА_2 проігнорувала висновки апеляційного суду за результатом скасування ухвали суду першої інстанції від 10.06.2025 року, що, на думку позивача, свідчить про зловживання процесуальними правами з боку відповідача, оскільки ніяких нових обставин у новому клопотанні, які б давали підстави для зупинення провадження у справі, відповідач не навела.

Окрім того, на думку скаржника, суд першої інстанції ніяким чином не обґрунтував неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішення у кримінальній справі № 128/1770/25.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги відповідач зазначає, що вирішення справи № 128/1770/25 має безпосереднє відношення до предмету розгляду даної цивільної справи і може вплинути на результат її розгляду, а тому, на думку відповідача, є всі правові підстави для зупинення провадження у справі. Також ОСОБА_2 зауважує, що, звернувшись із клопотанням вдруге, вона навела додаткові обставини для зупинення провадження у цій справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що у межах справи № 128/1770/25 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, де потерпілими є ОСОБА_2 та спільна дитина сторін у даній цивільній справі ОСОБА_3 , судом у кримінальному провадженні будуть встановлені преюдиційні обставини, підстави та інші факти, які підтвердять або спростують факт домашнього насильства, вчиненого позивачем ОСОБА_1 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_1 . За таких обставин, суд вважав, що існує зв`язок між предметом судового розгляду у справі № 128/1770/25, з предметом доказування у цій цивільній справі, а обставини, які будуть встановлені під час розгляду кримінальної справи можуть вплинути на прийняття законного і обґрунтованого рішення у даній цивільній справі.

Однак, апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Визначаючи наявність передбачених ст. 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на наведене, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п. 33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року (провадження № 1957цс16), визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

У справі, що переглядається, предметом спору є визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду судом кримінальної справи № 128/1770/25, в якій позивач у даній справі - ОСОБА_1 є обвинуваченим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, відносно ОСОБА_2 та спільної дитини сторін у даній цивільній справі ОСОБА_3 .

Проте суд першої інстанції, у порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, пославшись на іншу судову справу, до вирішення якої зупиняється провадження у цій справі, не навів відповідних мотивів неможливості розгляду цивільної справи судом, і не вказав конкретних обставин, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 виключає можливість на підставі наявних у цій справі доказів самостійно встановити при розгляді цієї справи наявність обставин, якими сторони обґрунтували свої позовні вимоги і заперечення на них.

При цьому апеляційний суд вважає, що ухвалення рішення у кримінальному провадженні № 128/1770/25 не перебуває у правовій чи фактичній залежності від результатів розгляду даної цивільної справи, оскільки обставини, які підлягають встановленню у зазначених справах, не є тотожними та не зумовлюють одна одну.

Таким чином, відсутні правові підстави вважати, що результати розгляду кримінальної справи № 128/1770/25 можуть мати преюдиціальне значення для вирішення цієї справи, у зв`язку з чим остання підлягає розгляду судом без очікування набрання законної сили судовим рішенням у справі № 128/1770/25.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що розумність строків розгляду справи відповідно до ст. 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенції), та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 с. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Апеляційний суд вважає, що склад учасників справи, подані ними докази, підстави заявленого позову та заперечення відзиву на нього дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, тому доводи відповідача, викладені у повторно поданому клопотанні про зупинення провадження у справі, не свідчили про безумовний обов`язок суду першої інстанції зупинити провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, чим може бути порушено право іншого учасника справи на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував наведеного нормативно-правового регулювання, помилково дійшовши висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що зупинення провадження із підстав, наведених судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, є незаконним, а сама ця ухвала недостатньо обґрунтованою та переконливою з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому законодавством.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи щодо безпідставного зупинення провадження у справі із порушенням норм процесуального права є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом.

Що стосується вимоги скаржника про визнання повторного подання ОСОБА_1 клопотання про зупинення провадження у справі зловживанням процесуальними правами та застосування до неї заходів процесуального примусу, то апеляційний суд вказує на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 ст. 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф (ч. 1 ст.144 ЦПК України).

В той час відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Отже, визнання дій учасників справи зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу апеляційним судом можливе лише у випадках, коли порушення процесуальних обов`язків, зловживання правами або створення перешкод для судочинства відбуваються безпосередньо під час апеляційного провадження.

Апеляційний суд не може замінити суд першої інстанції у застосуванні заходів примусу до ймовірних порушень та/або зловживань, вчинених під час розгляду справи в суді першої інстанції, а реалізовує власні повноваження щодо забезпечення добросовісного користування сторонами процесуальними правами під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, вирішення питання про застосування заходів процесуального примусу відноситься до компетенції того суду, який розглядає справу та встановить відповідні підстави для застосування таких заходів.

Враховуючи викладене, оскільки порушення судом норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому розгляду справи, відтак апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу в частині зупинення провадження у справі скасувати, а матеріали даної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Сахаровою Марією Андріївною, задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2026 року в частині зупинення провадження у даній справі скасувати, вказану справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий