Справа № 216/5918/25
Провадження № 2/216/733/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретарів судового засідання Авшаряна С.О., Сотнікової А.І.,

представника позивача Ковальова Д.В. (у режимі відеоконференції),

представників відповідача - Криворізької спеціалізованої прокуратури Таушана Д.А., Бориса Р.В.,

представника відповідача - ГУНП в Дніпропетровській області Новікової С.А.,

представника відповідача - ДУ «КУВП (№3)» Лапшик В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про захист гідності,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (далі - суд) з позовом до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (далі - Криворізька спеціалізована прокуратура або відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області або відповідач-2), державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (далі - ДУ«Криворізька УВП (№ 3)» або відповідач-3) про захист гідності, який мотивував таким.

27 лютого 2022 року керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України. Згідно із витягом з ЄРДР щодо цього кримінального провадження 27 лютого 2022 року приблизно об 11.00 год. майор ОСОБА_1 , колишній начальник Мелітопольського МВ УСБУ в Запорізькій області та військовослужбовець СБУ за контрактом, перебуваючи в розпорядженні начальника Управління СБУ в Запорізькій області та будучи залученим до виконання військових обов`язків у місті Запоріжжі, в умовах воєнного стану самовільно залишив місце проходження служби, після чого останнього було виявлено на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Досудове розслідування кримінального провадження було доручено Криворізькому районному управлінню поліції ГУНП в Дніпропетровській області за процесуального керівництва Криворізької спеціалізованої прокуратури.

Того ж дня, 27 лютого 2022 року, о 16.40 год. позивача було затримано керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури в указаному кримінальному провадженні та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирства, тобто самовільного залишення місця служби з метою ухилення від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану.

З моменту його фактичного затримання о 16.40 год. 27 лютого 2022 року й до моменту поміщення до Ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Дніпропетровській області(далі - ІТТ) о 01.25 год. 28 лютого 2022 року позивач постійно перебував у приміщенні Криворізької спеціалізованої прокуратури як затримана особа.

Під час його перебування в приміщенні прокуратури як затриманої особи в м. Кривому Розі 27 лютого 2022 року двічі оголошувалась повітряна тривога у зв`язку з реальною загрозою повітряних атак рф по місту, а саме з 18.12 год. до 18.18 год. тривалістю 06 хв. та з 19.36 год. до 20.20 год. тривалістю 44 хв. Однак, незважаючи на оголошення повітряних тривог, позивача не було поміщено до захисного укриття.

Також під час перебування позивача в ІТТ у період з 01.25 год. 28 лютого 2022 року до 09.35 год. 02 березня 2022 року в м. Кривому Розі тричі оголошувалась повітряна тривога, а саме 28 лютого 2022 року з 22.05 год. до 22.11 год. тривалістю 06 хв., 01 березня 2022 року з 15.16 год. до 15.37 год. тривалістю 21 хв. та 02 березня 2022 року з 08.12 год. до 08.25 год. тривалістю 13 хв. Однак, незважаючи на оголошення повітряних тривог, позивача не було поміщено до захисного укриття, яке в ІТТ відсутнє.

01 березня 2022 року ухвалою слідчої судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за результатом розгляду клопотання керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у ДУ«Криворізька УВП (№ 3)» .

Під час його перебування в ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» у період з 10.30 год. 02 березня 2022 року до 15.17 год. 07 березня 2022 року в м. Кривому Розі також неодноразово оголошувались повітряні тривоги, а саме: 03 березня 2022 року з 13.26 год. до 13.42 год. тривалістю 16 хв., з 18.52 год. до 19.15 год. тривалістю 23 хв., з 21.08 год. до 21.15 год. тривалістю 07 хв., з 21.19 год. до 21.36 год. тривалістю 17 хв.; 04 березня 2022 року з 03.13 год. до 03.43 год. тривалістю 30 хв. і з 06.54 год. до 07.03 год. тривалістю 09 хв.; 05 березня 2022 року з 09.51 год. до 10.05 год. тривалістю 14 хв. і з 10.34 год. до 12.44 год. тривалістю 02.10 год.; 06 березня 2022 року з 12.11 год. до 12.27 год. тривалістю 16 хв., з 12.48 год. до 13.03 год. тривалістю 15 хв., з 16.00 год. до 16.21 год. тривалістю 21 хв., з 17.05 год. до 17.28 год. тривалістю 23 хв., з 23.34 год. до 23.42 год. тривалістю 08 хв.; 07 березня 2022 року з 00.00 год. до 00.21 год. тривалістю 21 хв., з 08.20 год. до 08.37 год. тривалістю 17 хв. та з 14.51 год. до моменту звільнення позивача з установи о 15.17 год. тривалістю 26 хв. Однак, незважаючи на оголошення повітряних тривог, позивача не було поміщено до захисного укриття, які в установі наявні, але не придатні для використання за призначенням.

03 березня 2022 року було внесено визначений слідчою суддею розмір застави на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, однак позивача не було звільнено з-під варти негайно й він безпідставно утримувався під вартою ще чотири доби.

Крім того, з моменту його фактичного затримання 27 лютого 2022 року о 16.40 год. до моменту поміщення до ІТТ 28 лютого 2022 року о 01.25 год. позивач постійно перебував в приміщенні Криворізької спеціалізованої прокуратури як затримана особа та всупереч визначеним правилам його не було розміщено до ІТТ, де він міг би отримати безоплатне харчування й питну воду, а також відпочити та здійснити необхідні гігієнічні процедури, що передбачено Правилами внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання Національної поліції України, затверджених наказом МВС від 25 вересня 2023 року № 777, зокрема триразове гаряче харчування, миття в душовій кімнаті, щоденне прийняття душу тощо.

Оскільки з прокуратури до ІТТ позивача було доставлено вже після встановленого для вечері часу, то вперше після затримання він отримав передбачене законом безоплатне харчування та питну воду як сніданок в ІТТ лише вранці 28 лютого 2022 року близько 08.00 год. Отже, з моменту затримання о 16.40 год. 27 лютого 2022 року до ранку 28 лютого 2022 року його як затриману особу утримували без харчування, води, відпочинку та можливості здійснити гігієнічні процедури.

Позивач вважає, що наведені обставини беззаперечно свідчать про протиправну бездіяльність відповідальних працівників прокуратури, ГУНП та ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» щодо незабезпечення безпеки його життю під час повітряних тривог, а також незабезпечення його харчуванням, питною водою й можливістю здійснення гігієнічних процедур. Разом з тим, на думку позивача, представниками правоохоронних органів у період з 18.12 год. 27 лютого 2022 року до 15.17 год. 07 березня 2022 року до нього було застосовано катування у вигляді непереміщення його під час повітряної тривоги до спеціально обладнаного місця (укриття або бомбосховища), що реально загрожувало його життю. Також позивач вважає, що в період з 04 березня 2022 року до 07 березня 2022 року включно до нього було застосовано катування у вигляді безпідставного тримання під вартою за відсутності для цього законних підстав. На думку позивача, такою поведінкою відповідачів було порушено його право на людську гідність.

Посилаючись на викладене, позивач просив:

- визнати протиправною й такою, що принижує його людську гідність, бездіяльність Криворізької спеціалізованої прокуратури щодо непереміщення його до укриття під час повітряних тривог, а також незабезпечення його харчуванням, питною водою та можливістю здійснення гігієнічних процедур протягом утримання з 16.40 год. 27 лютого 2022 року до 01.25 год. 28 лютого 2022 року;

- визнати протиправною й такою, що принижує його людську гідність, бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо непереміщення його до укриття під час повітряних тривог протягом утримання в ІТТ з 01.25 год. 28 лютого 2022 року до 09.35 год. 02 березня 2022 року;

- визнати протиправною й такою, що принижує його людську гідність, бездіяльність ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» щодо непереміщення його до укриття під час повітряних тривог протягом тримання під вартою з 10.30 год. 02 березня 2022 року до 15.17 год. 07 березня 2022 року, а також щодо безпідставного тримання його під вартою в період з 04 березня 2022 року по 07 березня 2022 року включно.

26 вересня 2025 року Криворізькою спеціалізованою прокуратурою було подано відзив на позов, в якому відповідач-1 просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з таких підстав. Наведені позивачем обставини та правові підстави його позовних вимог не ґрунтуються на вимогах закону й не підлягають задоволенню з мотивів їх сумнівної аргументації та невизначеності предмету позову, в якому позивач поєднав захист гідності за відсутності факту поширення недостовірної інформації з вимогою визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні, яке наразі завершено. У спірних правовідносинах позивач був учасником кримінального провадження, а відповідач виконував покладені на нього КПК України функції та здійснював професійні повноваження в межах кримінального провадження. Органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують владні процесуальні функції. Такі дії є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства. Прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, тому оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України. Під час розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вже було досліджено обставини його затримання, але ні від нього, ні від його захисника скарг про наведені в позові обставини не надходило, а заявлялось останніми лише клопотання про обрання більш м`якого запобіжного заходу. При цьому ухвала слідчого судді стороною захисту не оскаржувалась. Крім того, на думку відповідача-1, позивачем було подано позов після спливу позовної давності.

01 жовтня 2025 року ГУНП в Дніпропетровській області було подано відзив на позов, в якому відповідач-2 просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з таких підстав. До ІТТ позивача було доставлено 28 лютого 2022 року о 01.25 год., де він пройшов повну санітарну обробку, що включає прийняття гарячого душу. Ураховуючи поміщення позивача до ІТТ у нічний час доби, то вперше гаряче харчування за «Розпорядком дня утримуваних осіб» він отримав о 08.00 год. ранку. Однак під час опитування позивача після доставлення до ІТТ йому було запропоновано вечерю, але останній від неї відмовився. Камера, до якої було поміщено ОСОБА_1 облаштована центральним водогіном з холодною питною водою, до якої кожна утримувана особа має вільний доступ. 02 березня 2022 року о 09.35 год. ОСОБА_1 на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було етаповано з ІТТ до ДУ «Криворізька УВП (№ 3)». При цьому ІТТ не облаштований укриттям, через що утримувані особи під час оголошення сигналу повітряної тривоги перебувають у камерах на першому поверсі двоповерхової будівлі ізолятора під охороною частини добового наряду поліцейських, які залишаються у приміщенні ІТТ разом із утримуваними особами. Евакуація утримуваних осіб на час оголошення сигналу про повітряну тривогу не передбачено жодною вказівкою. Розпорядок дня утримуваних в ізоляторі осіб визначався чинними на той час Правилами внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 грудня 2000 № 638. Відповідач-2 вважає, що поліцейські ІТТ діяли виключно з підстав, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією України та іншими законами. На думку відповідача-2, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження протиправної бездіяльності поліцейських ізолятора, а також понесених ним витрат на правничу допомогу саме в розмірі 20 000 грн.

07 жовтня 2025 року ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» було подано відзив на позов, в якому відповідач-3 просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до установи відмовити з таких підстав. За час утримання позивача в установі та після його звільнення з-під варти останній з будь-якими скаргами на дії персоналу й керівництва установи щодо безпідставного тримання або заподіяння моральної чи матеріальної шкоди не звертався. ОСОБА_1 прибув до ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» 02 березня 2022 року на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року в справі № 216/1007/22 як підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. 07 березня 2022 року до ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» надійшов лист від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 03 березня 2022 року № 661/22 «Щодо підтвердження отримання застави», яким було повідомлено керівника установи про надходження 03 березня 2022 року на депозитний рахунок коштів у розмірі 744 300 грн як заставу за ОСОБА_1 , і того ж дня (07 березня 2022 року ) останнього було звільнено з-під варти. Стосовно непереміщення позивача до укриття під час повітряних тривог відповідачем-3 зазначено, що в установі наявні такі три укриття: 1) захисна споруда, яка розташована на території установи, визнана непридатною для використання як сховище; 2) найпростіше укриття площею 879,5 кв. м, яке розташоване в підвалі режимного корпусу, розраховано на 250 осіб і має 60 місць для сидіння, - визнано частково готовим; 3) найпростіше укриття площею 1 160 кв. м, яке розташовано в підвалі адміністративної будівлі, розраховано на 400 осіб і має 220 місць для сидіння, - визнано придатним для використання. Для вжиття заходів безпеки під час оголошення сигналів оповіщення «Повітряна тривога» з урахуванням вимог Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які утримуються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13 грудня 2019 року № 73/5-ДСК, з метою забезпечення безпеки, життя й здоров`я персоналу, в`язнів та осіб, які перебувають на території установи, а також з метою мінімізації можливих наслідків в УВП було затверджено План дій при надзвичайних обставинах, а також актуалізовано алгоритм дій персоналу під час оголошення сигналу оповіщення «Повітряна тривога» та встановлено чіткий контроль за виконанням даних дій. Станом на 2022 рік в УВП нараховувалось усього 139 камер і приміщень, розрахованих на утримання 750 засуджених та ув`язнених. Під час перебування ОСОБА_1 в установі останній утримувався в камерному приміщенні першого поверху п`ятиповерхового режимного корпусу. Перший поверх та підвальне приміщення режимного корпусу установи вважається найбезпечнішим місцем під час повітряної тривоги. Евакуація засуджених із камер та приміщень установи здійснюється поетапно, починаючи з верхніх поверхів режимних корпусів до нижніх поверхів. Здійснення одночасного переміщення такої категорії осіб до укриття є неможливим. З огляду на особливості режиму установи, значну кількість евакуйованих осіб, необхідність дотримання заходів безпеки, режимних обмежень та забезпечення контролю такий процес евакуації потребує тривалого часу, який іноді може перевищувати тривалість оголошеної повітряної тривоги. У даному випадку затримка евакуації позивача була зумовлена саме поетапністю та об`єктивними обставинами, а не бездіяльністю адміністрації установи. При цьому відповідач-3 підкреслив, що ОСОБА_1 утримувався на першому поверсі режимного корпусу установи, який разом із підвальним приміщенням цього корпусу вважається найбезпечнішим місцем під час повітряної тривоги. За наведених обставин відповідач вважає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача Ковальов Д.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції повідомив про перебування позивача в лавах ЗСУ та можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки позивач не наполягає на особистій участі в судовому процесі та братиме участь у справі через представника. При цьому представник позивача підтримав заявлений позов і просив задовольнити позовні вимоги в повному обясізі з наведених у позові підстав.

Представники відповідача-1 прокуратури Таушан Д.А. і Борис Р.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, наведених у відзиві на позов. При цьому прокурор Таушан Д.А. підтвердив відсутність у будівлі прокуратури власного захисного укриття, але повідомив про розміщення затриманих осіб, у тому числі й позивача, в приміщенні прокуратури протягом повітряних тривог за правилами «двох стін» як найпростішому укритті, тому порушень з боку посадових осіб прокуратури не було. Разом з тим прокурор зазначив, що за протоколом затримання позивач та його захисник будь-яких зауважень чи скарг не заявляли, як і не висловлювали таких під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Представниця відповідача-2 Новікова С.А. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у відзиві на позов. При цьому представниця підкреслила, що дії працівників ІТТ повністю відповідали чинному на той час законодавству, яке чітко регламентувало їхню діяльність та не передбачало процедури евакуації затриманих осіб до захисного укриття під час оголошення повітряних тривог.

Представниця відповідача-3 Лапшик В.П. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, детально з`ясувавши всі відомі фактичні обставини справи в їх сукупності, безпосередньо дослідивши наявні в справі докази й давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що 27 лютого 2022 року о 16.40 год. позивача ОСОБА_1 було затримано керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, у кримінальному провадженні № 0000018 від 27 лютого 2022 року, що підтверджується відповідним протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 28 лютого 2022 року (а.с.17-20).

За змістом указаного протоколу затримання, який фактично було складено керівником прокуратури 28 лютого 2022 року о 00.08 год. і за участі залученої підозрюваному ОСОБА_1 захисниці - адвокатки Євтушенко А.І., в учасників процесуальної дії зауваження та доповнення до протоколу відсутні. При цьому особистий обшук затриманого не проводився, оскільки ОСОБА_2 добровільно видав наявні в нього речі, пояснивши, що він не розуміє підстав затримання його за дезертирство.

Таким чином, позивач як підозрюваний та його захисниця підписали вказаний протокол затримання вночі 28 лютого 2022 року без будь-яких зауважень та скарг, у тому числі стосовно неналежних умов утримання ОСОБА_1 в прокуратурі, тобто вже після обох оголошених 27 лютого 2022 року повітряних тривог в місті та незадовго до поміщення його до ІТТ (фактично утримуючись на момент підписання протоколу сім годин тридцять хвилин з восьми годин сорока п`яти хвилин всього часу його перебування в прокуратурі).

Згідно із листом начальника ІТТ № 2 Фурта І.В. від 15 вересня 2024 року ОСОБА_1 фактично було затримано 27 лютого 2022 року о 16 годині 40 хвилин керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. До ІТТ № 2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 було поміщено 28 лютого 2022 року о 01 годині 25 хвилин. 02 березня 2022 року о 09 годині 35 хвилин ОСОБА_1 відповідно до ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було етаповано із ІТТ № 2 до ДУ «Криворізька УВП (№ 3)». Розпорядок дня для затриманих осіб в ІТТ № 2 визначається відповідно до вимог наказу МВС України від 02 грудня 2008 року № 638 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ України». ІТТ № 2 ГУНП в Дніпропетровській області не обладнаний укриттям (бомбосховищем), утримувані особи під час оголошення сигналу «Повітряна тривога» перебувають у камерах на першому поверсі двоповерхової будівлі ІТТ (а.с.22).

Відповідно до засвідченої копії Книги обліку утримуваних в ІТТ осіб № 429 ОСОБА_1 було поміщено до ІТТ 28 лютого 2022 року о 1.25 год., а 02 березня 2022 року о 9.35 год. на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2022 рокуостаннього було переміщено до ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» (а.с. 23-24).

Ухвалою слідчої судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року у справі № 216/1007/22 було задоволено клопотання керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури та обрано підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави в розмірі 744 300 грн у кримінальному провадженні № 0000018 від 27 лютого 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України(а.с.25-30).

За змістом цієї ухвали під час розгляду клопотання прокурора в судовому засіданні ОСОБА_1 і його захисниця Євтушенко А.І., кожен окремо, проти задоволення вказаного клопотання заперечували та просили обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на необґрунтованість підозри й недоведеність заявлених ризиків. При цьому ухвала не містить відомостей про те, що стороною захисту заявлялось (повідомлялось) про обставини щодо неналежного поводження із затриманим підозрюваним або про порушення його прав службовими особами прокуратури чи ІТТ під час утримання в цих установах.

Листом начальника ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 від 07 липня 2025 року № 3/5-8542 повідомлено, що ОСОБА_1 прибув до цієї установи 02 березня 2022 року о 10 годині 30 хвилин на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 744 300 грн. На підставі листа Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про надходження коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1 було звільнено з установи під заставу в розмірі 744 300 грн - 07 березня 2022 року о 15 годині 17 хвилин (а.с.32).

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 03 березня 2022 року № 661/22 «Щодо підтвердження отримання застави» на ім`я керівника ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» ОСОБА_7 було підтверджено надходження на депозитний рахунок коштів, отриманих 03 березня 2022 року в якості застави за ОСОБА_1 у розмірі 744 300 грн (а.с.33).

При цьому на засвідченій копії вказаного листа, яка була додана до відзиву відповідача-3, у правому нижньому куті міститься штамп вхідної кореспонденції ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» із зазначенням дати отримання листа - 07 березня 2022 року та його реєстраційного номера - 5/3312 (а.с.115).

Згідно з довідкою про звільнення серії ДНП № 11615 ОСОБА_1 утримувався під вартою в ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 01 березня 2022 року до 07 березня 2022 року, звідки його було звільнено під заставу в розмірі 744 300 грн (а.с.116).

Постановою керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури Ганенка І.С. від 03 листопада 2022 року кримінальне провадження № 0000018 від 27 лютого 2022 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.37-41).

За змістом цієї постанови таке рішення було прийнято на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року, якою за скаргою ОСОБА_1 було скасовано попередню постанову керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури від 25 липня 2022 року про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати) та зобов`язано винести постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Разом з тим в останній постанові про закриття кримінального провадження від 03 листопада 2022 року вказано, що під час оформлення протоколу затримання ОСОБА_1 зазначив, що йому не зрозумілі підстави затримання, але причину своєї відсутності на військовій службі пояснити не зміг, при цьому не повідомив (замовчав) про факт перебування його на лікарняному, за яким він мав перебувати на денному стаціонарному лікуванні.

Також із листа начальника ІТТ № 2 Фурта І.В. від 29 вересня 2025 року, доданого до відзиву відповідача-2, окрім наведених вище обставин, установлено, що при поміщенні до ізолятора ОСОБА_1 пройшов повну санітарну обробку, що включає прийняття гарячого душу. Ураховуючи, що ОСОБА_1 було поміщено до ізолятору в нічний час доби, перше гаряче харчування згідно з «Розпорядком дня утримуваних осіб» він отримав о 08.00 год. ранку, проте, під час опитування йому пропонувалася вечеря, від якої ОСОБА_1 відмовився. Камера, до якої поміщено ОСОБА_1 , облаштована центральним водогіном з холодною питною водою, до якої кожна утримувана особа має вільний доступ. ІТТ № 2 не обладнаний укриттям (бомбосховищем), через що утримувані особи під час оголошення сигналу «Повітряна тривога» перебувають у камерах на першому поверсі двоповерхової будівлі ІТТ під охороною частини добового наряду поліцейських, які залишаються в приміщенні ІТТ разом з утримуваними особами (старший наряду, помічник старшого наряду, поліцейський відділу охорони). Крім того, евакуацію утримуваних осіб на час оголошення сигналу про повітряну тривогу не передбачено жодною вказівкою (а.с. 101-102).

За змістом копії довідки від 04 липня 2025 року за підписом начальника відділу режиму і охорони відповідача-3 ОСОБА_4 , яка засвідчена адвокатом Ковальовим Д.В., в ДУ «Криворізька УВП (№ 3)» знаходиться бомбосховище, але ув`язнені та засуджені до нього не спускаються, оскільки під час можливого переміщення зазначених осіб до захисних споруд буде порушуватись одна з основних вимог забезпечення безпеки, передбаченої статтею 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення». Час переміщення залежить від часу доби (вдень або вночі), а також чи буде відбуватись переміщення таких осіб у робочий або неробочий час, що впливатиме на кількість персоналу, який перебуває на території установи й може бути залучений до виконання зазначених заходів, та на ефективність їх проведення (а.с.34).

Зазначену довідку суд оцінює критично й не бере її до уваги, оскільки, окрім суперечливих відомостей щодо обставин переміщення до укриття, довідка не містить необхідних реквізитів такого службового документа, зокрема, вона складена не на загальному бланку юридичної особи, а на простому аркуші формату А4, що допускається, але в такому випадку обов`язково має міститись відбиток кутового штампа юридичної особи з її назвою та реквізитами й реєстраційний індекс (номер) документа, відомості про місце її складання (населений пункт) і призначення (кому чи куди видається), а підпис автора як уповноваженої службової особи повинен бути засвідчений печаткою установи, але в наданій довідці такі реквізити відсутні, що відповідно свідчить про відсутність в неї юридичної сили.

Відповідно до Інформаційної довідки щодо кількості та тривалості повітряних тривог, оголошених у Дніпропетровській області за період з 27 лютого 2022 року до 07 березня 2022 року включно, наданої старшим інспектором відділу захисту населення і територій управління планування та організації заходів цивільного захисту департаменту цивільного захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації В. Плиски, всього за вказаний період повітряна тривога оголошувалось 21 раз загальною тривалістю 10:38 год. Так, повітряна тривога оголошувалась: 27 лютого 2022 року з 18.12 год. до 18.18 год. тривалістю 06 хв. та з 19.36 год. до 20.20 год. тривалістю 44 хв.; 28 лютого 2022 року з 22.05 год. до 22.11 год. тривалістю 06 хв.; 01 березня 2022 року з 15.16 год. до 15.37 год. тривалістю 21 хв.; 02 березня 2022 року з 08.12 год. до 08.25 год. тривалістю 13 хв.; 03 березня 2022 року: з 13.26 год. до 13.42 год. тривалістю 16 хв., з 18.52 год. до 19.15 год. тривалістю 23 хв., з 21.08 год. до 21.15 год. тривалістю 07 хв., з 21.19 год. до 21.36 год. тривалістю 17 хв.; 04 березня 2022 року з 03.13 год. до 03.43 год. тривалістю 30 хв. і з 06.54 год. до 07.03 год. тривалістю 09 хв.; 05 березня 2022 року з 09.51 год. до 10.05 год. тривалістю 14 хв. і з 10.34 год. до 12.44 год. тривалістю 02.10 год.; 06 березня 2022 року: з 12.11 год. до 12.27 год. тривалістю 16 хв., з 12.48 год. до 13.03 год. тривалістю 15 хв., з 16.00 год. до 16.21 год. тривалістю 21 хв., з 17.05 год. до 17.28 год. тривалістю 23 хв., з 23.34 год. до 23.42 год. тривалістю 08 хв.; 07 березня 2022 року з 00.00 год. до 00.21 год. тривалістю 21 хв., з 08.20 год. до 08.37 год. тривалістю 17 хв. та з 14.51 год. до 17:52 год. тривалістю 03.01 год. (а.с.36).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 2 ст. 8 Конституції України).

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (статті 21, 22 Конституції України).

Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини (стаття 27 Конституції України, частина 1 статті 281 ЦК України).

Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (стаття 28 Конституції України).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтями 27, 28 цієї Конституції.

Частиною 1 статті 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав (частина 1 статті 273 ЦК України).

Статтею 297 ЦК України гарантовано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що під гідністю фізичної особи слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, що є особистим немайновим правом, якому закон надає значення самостійного об`єкта судового захисту.

Разом з тим статтею 7 Кримінального процесуального кодексу України визначено загальні засади кримінального провадження, за змістом яких, зокрема, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (стаття 8 цього Кодексу).

Під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження (стаття 9 цього Кодексу).

Крім того, за змістом статей 2, 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Також за статтею 13 Конвенції кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, гарантовано право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обмеження в гарантованих Конвенцією прав і свобод може бути виправданим лише за умови, що втручання буде здійснене відповідно до закону, повинно переслідувати законну мету й бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети.

У рішенні в справі «Арская проти України» від 05 грудня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що перше речення статті 2 Конвенції (право на життя) зобов`язує державу не лише утримуватися від «умисного» позбавлення життя, а й вжити належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Окрім того, органи влади зобов`язані вжити достатніх заходів для створення нормативно-правової бази, яка б забезпечила належний захист життя особи, як того вимагає стаття 2 Конвенції.

Стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок захищати фізичне благополуччя осіб, які опинилися у вразливому становищі в силу того, що вони перебувають під контролем органів влади, - наприклад, затриманих або військовослужбовців строкової служби («Премініни проти Росії» (Premininy v. Russia), 2011, § 73).

Разом з тим Конституційний Суд України (далі - КСУ) в Рішенні від 16 вересня 2021 року № 2-р(ІІ)//2021 висловив правову позицію, що із статті 3 Конституції України випливає обов`язок держави забезпечувати охорону та захист людської гідності. Такий обов`язок покладено на всіх суб`єктів публічної влади. Верховна Рада України, ухвалюючи закони, має гарантувати належний захист та реалізацію прав і свобод людини, що є однією з умов забезпечення людської гідності як природної цінності. Своєю чергою, суди мають тлумачити юридичні норми так, щоб під час їх застосування це не завдавало шкоди людській гідності.

КСУ в Рішенні від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 сформулював юридичну позицію, згідно з якою держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - повинна не тільки утримуватися від порушень або непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й уживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; із цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне юридичне регулювання, яке відповідає конституційним принципам і нормам, та створювати механізми, що є неодмінними для задоволення потреб та інтересів людини (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини).

У Рішенні від 24 квітня 2018 року № 3-р/2018 КСУ констатував, що право людини на повагу до її гідності, як і її право на життя, є невідокремним, невідчуженим, непорушним та підлягає безумовному захистові з боку держави (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Право на повагу до гідності людини має безумовний характер. У міжнародному публічному праві це виражено через загальновизнану формулу - jus cogens (імперативна норма), яка категорично забороняє всі форми нелюдських або таких, що принижують гідність, поводжень або покарань.

Отже, приписи статті 3, частин першоїта другої статті 28 Конституції України становлять імператив для держави щодо забезпечення юридичних гарантій володіти гідністю, властивою кожній людині від народження.

У переважній більшості європейських держав домінує підхід, відповідно до якого людська гідність як конституційне право є абсолютною, її не може бути обмежено та порушено за жодних умов.

У рішеннях ЄСПЛ та інших конвенційних органів поняття «людська гідність» постає як вагомий чинник тлумачення Конвенції: на підставі цього поняття визначають абсолютну межу можливого втручання держави в людські права. Ключовою в цьому питанні є стаття 3 Конвенції, відповідно до якої встановлено заборону катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання. Стаття 3 Конвенції як імперативна норма «охороняє одну із засадничих цінностей демократичного суспільства та встановлює безумовну заборону катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання» [рішення в справі Kafkaris v. Cyprus від 12 лютого 2008 року (заява № 21906/04), § 95]. ЄСПЛ на підставі концепції людської гідності шляхом тлумачення статті 3 Конвенції зазначив, що застосування покарання особи в такий спосіб, що до людини «ставляться як до об`єкта влади властей», навіть не спричиняючи для неї серйозних або довготривалих фізіологічних наслідків, «становило насильство над власне тим, що є однією з головних цілей статті 3 - захищати саме гідність особи і фізичну недоторканність» [рішення в справі Tyrer v. the United Kingdom від 25 квітня 1978 року (заява № 5856/72), § 33].

Поняття „людська гідність" - ключовий елемент у практиці Суду Справедливості Європейського Союзу. Так, зокрема, в одній зі справ наголошено, що засадниче право на людську гідність і недоторканність слід розглядати як невіддільну частину європейського правопорядку (рішення в справі C-337/98 Kingdom of the Netherlands v. European Parliament and Council of the European Union від 9 жовтня 2001 року).

Практиці низки органів конституційної юрисдикції європейських країн притаманне визнання гідності людини як сутнісної основи всіх інших людських прав.

Разом з тим Кодексом цивільного захисту України урегульовані відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту та, зокрема, визначено повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Главою 7 Кодексу цивільного захисту України визначена правова регламентація об`єктів укриття населення в об`єктах фонду захисних споруд цивільного захисту та евакуаційні заходи.

Так, за приписами частин 1, 2 статті 32 Кодексу цивільного захисту України до захисних споруд цивільного захисту належать:

1) сховище - це герметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом виключення або зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, що можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, застосування зброї масового ураження та звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів;

2) протирадіаційне укриття - це негерметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення у разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.

Для укриття населення також використовуються споруди подвійного призначення - будівлі, споруди чи їх окремі частини, призначені для використання за основним функціональним призначенням з метою забезпечення суспільних або господарських потреб, а також мають відповідні захисні властивості та спроектовані, побудовані або пристосовані таким чином, щоб забезпечити умови для тимчасового перебування людей у разі виникнення небезпеки їх життю та здоров`ю під час надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів.

Первинне (мобільне) укриття - це технічний виріб, у тому числі блок-модульного типу, призначений для короткострокового (до 4 годин) захисту населення на місцевості шляхом зменшення непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій.

Первинне (мобільне) укриття монтується чи виготовляється з дотриманням вимог національних стандартів та/або технічних регламентів, що заявлені у документі про відповідність.

Потреба у будівництві (розміщенні) первинних (мобільних) укриттів визначається уповноваженими на це органами у разі необхідності в додатковому укритті населення у місцях можливого скупчення людей на місцевості (на зупинках транспорту, в парках, місцях відпочинку тощо) в особливий період.

Найпростіше укриття - це цокольне або підвальне приміщення, інша споруда підземного простору, в якій створені умови для тимчасового перебування людей (не менше 48 годин) у разі виникнення небезпеки їх життю та здоров`ю з метою зменшення непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.

Захисні споруди цивільного захисту, споруди подвійного призначення, первинні (мобільні) та найпростіші укриття складають фонд захисних споруд цивільного захисту, є об`єктами такого фонду, мають стратегічне значення для забезпечення захисту населення і належать до засобів колективного захисту.

Суд, ретельно проаналізувавши висловлені учасниками справи позиції з кожної із підстав усіх заявлених позовних вимог до кожного з відповідачів, а також надані сторонами докази на їх підтвердження (як у цілому, так і кожен доказ окремо) з точки зору дотримання відповідачами наведених вище імперативних приписів матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин за встановлених у справі обставин, дійшов наступних висновків.

Так, суд вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача-1 і відповідача-2 про визнання обставин непереміщення його уповноваженими службовими особами цих установ під час примусового утримання в них до захисного укриття протягом офіційних оповіщень про повітряну тривогу такими, що принижували гідність позивача через наявність реальної загрози для його життя від ворожих засобів ураження з повітря протягом тривалості відповідного оповіщення.

Водночас позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача-1 про визнання приниженням його гідності з іншої підстави, а саме зв`язку з незабезпеченням харчуванням, питною водою та можливістю здійснення гігієнічних процедур протягом утримання в прокуратурі, а також заявлені позивачем з двох самостійних підстав вимоги до відповідача-3 суд вважає необґрунтованими та недоведеними з огляду на таке.

Під час розгляду справи судом достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що в Криворізькій спеціалізованій прокуратурі та ІТТ № 2 як на час перебування в них позивача ОСОБА_1 , так і наразі взагалі відсутні будь-які власні захисні укриття, які можуть бути використані для забезпечення захисту життя та здоров`я як своїх працівників, так і примусово утримуваних ними осіб від безпосередньої дії засобів ураження протягом тривалості сигналу оповіщення про повітряну тривогу в м. Кривому Розі.

При цьому суд зауважує, що офіційно зафіксовані наслідки ракетних обстрілів та атак ударних безпілотних літальних апаратів країни-агресора по місту Кривому Рогу Дніпропетровської області, зокрема значна кількість загиблих і поранених мешканців міста з травмами різної ступені тяжкості від неодноразових влучань у багатоквартирні будинки та іншу цивільну інфраструктуру міста, дають суду достатні підстави для висновку, що обставини існування реальної загрози для життя та здоров`ю людей протягом оповіщення про повітряну тривогу, є загальновідомими та не потребують доказування в силу вимог частини 3 статті 81 ЦПК України.

У судовому засіданні представники відповідача-1 Таушан Д.А. і Борис Р.В. стверджували, що за відсутності власного захисного укриття під час перебування ОСОБА_1 у приміщенні прокуратурі йому протягом часу оголошених у той день повітряних тривог у Дніпропетровській області було забезпечено розміщення в будівлі установи з дотриманням правила «Двох стін», що в достатній мірі гарантувало безпеку його життя від ймовірних повітряних загроз.

Однак жодних доказів на підтвердження таких обставин прокурорами суду не надано. Водночас представник позивача Ковальов Д.В. у судовому засіданні заперечував проти вказаних аргументів прокурорів, додатково зауваживши, що навіть дотримання зазначених правил не гарантувало безпеки для життя позивача.

За таких обставин суд вважає, що за відсутності належного підтвердження заявлених обставин зазначені доводи представників відповідача-1 про безпечні умови утримання позивача не заслуговують на увагу за їх недоведеністю.

Отже, за встановлених під час судового розгляду обставин позивач ОСОБА_1 з моменту його затримання опинився у вразливому становищі через перебування під контролем органу влади - відповідача-1 і вимушення його залишатися в конкретно визначеному уповноваженою службовою особою приміщенні прокуратури протягом проведення з ним першочергових слідчих (процесуальних) дій, тобто за відсутності фактичної можливості самостійно обирати місце свого перебування у певний проміжок часу, у тому числі вживати за власним розсудом необхідних заходів для захисту свого життя у разі виникнення небезпеки для нього.

Таким чином, 27 лютого 2022 року в період з 18.12 год. до 20.20 год. під час оголошених повітряних тривог загальною тривалістю 50 хвилин, протягом яких існувала реальна загроза для життя та здоров`я містян, ОСОБА_1 вимушено продовжував залишатися поряд із уповноваженою службовою особою відповідача-1 у приміщенні прокуратури, без належного реагування останнім на сигнали оповіщення та невідкладного переведення позивача до найближчого захисного укриття будь-якого типу за відсутності власного укриття, чим наражали на небезпеку як власне життя, так і життя утримуваного позивача.

При цьому суд зважає, що за наведеними вище гарантіями прав особи ні оголошений воєнний стан, ні необхідність проведення невідкладних слідчих (процесуальних) дій із затриманим позивачем не були підставою для обмеження недоторканних і невід`ємних прав особи на життя й повагу до її гідності та відповідно не виправдовують примусове утримання позивача в указаних вище небезпечних для його життя умовах протягом тривалості оголошених у місті повітряних тривог.

За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідача 1 стосовно приниження його гідності внаслідок не переведення його до захисного укриття під час повітряних тривог за наведених вище обставин є достатньої обґрунтованою, тому її слід задовольнити.

Водночас наведені позивачем обставини щодо приниження його гідності внаслідок незабезпечення харчуванням, питною водою та можливістю здійснення гігієнічних процедур протягом його утримання в прокуратурі не знайшли об`єктивного підтвердження під час розгляду справи, зважаючи на наступне.

Твердження позивача про порушення відповідачем-1 Правил внутрішнього розпорядку в ІТТ Національної поліції України через непоміщення його до ізолятора одразу після затримання є некоректними та безпідставними, оскільки такі Правила регулюють порядок перебування затриманих осіб в ІТТ, належних до відповідних територіальних органів поліції, та не поширюються на діяльність працівників органів прокуратури й не підлягають застосуванню останніми в роботі за наявності спеціальних законів, які безпосередньо визначають повноваження прокурорів в кримінальному провадженні та регламентують порядок їх здійснення. При цьому очевидно, що вказані Правила не містять положень про обов`язок прокурора забезпечити негайне доставлення затриманої особи до ІТТ з метою забезпечення дотримання її права на триразове харчування, здійснення гігієнічних процедур, відпочинку тощо.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві, складеній його представником, стверджує про конкретні порушення його прав, які передбачені за новими Правилами внутрішнього розпорядку в ІТТ, затвердженими вже після звільнення позивача з-під варти наказом МВС України від 25 вересня 2023 року № 777 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2023 року за № 2034/41090.

Разом з тим заявлені представником позивача в судовому засіданні аргументи про те, що вказані права позивача на забезпечення його харчуванням, питною водою та можливістю здійснення гігієнічних процедур у виді прийняття душу є мінімальними базовими потребами будь-якої людини, які гарантовано мають бути забезпечені особі тим органом, в якому вона утримується, також не заслуговують на увагу в цьому конкретному випадку, виходячи з такого.

Факт порушення вказаних прав затриманої особи може мати місце у разі заявлення такою особою про наявність в неї певної фізіологічної потреби, на задоволення якої вона має право, та необґрунтованої (безпідставної) відмови уповноваженої службової особи в задоволені заявленої потреби за відсутності очевидних причин (перешкод) для цього, що може свідчити про умисне й штучне створення затриманій особі неналежних умов її утримання з певних мотивів.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач утримувався відповідачем-1 з 16.40 год. 27 лютого 2022 року до 01.25 год. 28 лютого 2022 року, тобто протягом 08 годин 45 хвилин.

У судовому засіданні, яке відбулось 09 лютого 2026 року, під час з`ясування конкретних обставин перебування позивача в прокуратурі протягом встановленого періоду представник позивача Ковальов Д.В. на питання суду відповів, що ОСОБА_1 не повідомляв йому про відмову від запропонованого харчування, зокрема вечері в ІТТ. Також представник позивача заявив, що йому невідомо, чи заявляв позивач під час перебування в прокуратурі про свої потреби, зокрема про надання йому їжі та води. Водночас представник позивача зауважив, що це відповідач-1 має документально підтвердити обставини про забезпечення вказаних потреб позивача або відмову останнього в отриманні таких, але наполягав на тому, що позивач потребував цього, але йому такого забезпечено не було.

При цьому в судовому засіданні, яке відбулось 20 лютого 2026 року, представник позивача Ковальов Д.В. на уточнююче питання суду повідомив, що він не питав у позивача, чи пропонували останньому харчування та задоволення інших базових потреб.

З огляду на таку позицію представника позивача суд вважає, що заявлені порушення прав позивача з боку відповідача-1 є надуманими та голослівними, оскільки вказані обставини не підтверджуються будь-якими доказами, а покладення представником позивача обов`язку довести протилежне на відповідача-1 є недоречним і безпідставним, оскільки суперечить одній із основних засад цивільного судочинства про змагальність сторін.

Водночас суд бере до уваги, що після поміщення позивача до ІТТ о 01.25 год. 28 лютого 2022 року, тобто поза встановленого за графіком часу для харчування, йому все одно було запропоновано отримати відповідну порцію вечері, але останній відмовився від нею. Також позивач при поміщенні до ІТТ пройшов повну санітарну обробку, що включає в себе й прийняття гарячого душу.

За встановлених обставин суд, зважаючи на вказану поведінку позивача, яка містить ознаки недобросовісності та зловживання своїми процесуальними правами, дійшов висновку, що в задоволенні вимоги позивача до відповідача-1 з описаних вище підстав слід відмовити за необґрунтованістю.

Разом з тим позовні вимоги до ІТТ підлягають задоволенню з підстав, аналогічних наведеним вище стосовно відповідача-1, оскільки обставини відсутності власного захисного укриття та непереміщення утримуваних в ізоляторі осіб під час оголошення повітряної тривоги до найближчого захисного укриття будь-якого типу за відсутності власного укриття підтверджені самим відповідачем-2 і не заперечуються останнім. За встановлених обставин доводи відповідача-2 про відсутність власного захисного укриття, а також затвердженого локального акта про конкретний порядок реагування на випадки виникнення загрози для життя та здоров`я працівників установи й утримуваних у ній осіб, у тому числі певної вказівки про евакуацію на час оповіщення про повітряну тривогу, не могло бути підставою для обмеження гарантованих, недоторканних і невід`ємних прав особи на життя й повагу до її гідності й відповідно не виправдовують примусове утримання позивача в указаних вище небезпечних для його життя умовах протягом тривалості оголошених у місті повітряних тривог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ДУ «Криворізька УВП № 3», суд виходить з такого.

Обставини перебування позивача в указаній установі в період з 10 години 30 хвилин 02 березня 2022 року до 15 години 17 хвилини 07 березня 2022 року та непереміщення його до укриття під час повітряних тривог протягом зазначеного періоду утримання в цій установі сторонами не заперечується.

При цьому під час розгляду справи встановлено, що в ДУ «Криворізька УВП № 3» наявні три захисні укриття: 1) захисна споруда, розташована на території установи, є непридатною для використання як сховище та потребує капітального ремонту; 2) найпростіше укриття площею 879,5 кв. м, яке розташовано в підвалі режимного корпусу й розраховано на 250 осіб і має 60 місць для сидіння, є частково готовим; 3) найпростіше укриття площею 1 160 кв. м, яке розташовано в підвалі адміністративної будівлі й розраховано на 400 осіб та має 220 місць для сидіння, є придатним для використання.

Для вжиття заходів безпеки під час оголошення сигналів оповіщення «Повітряна тривога» з урахуванням вимог Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які утримуються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13 грудня 2019 року № 73/5-ДСК, з метою забезпечення безпеки, життя й здоров`я персоналу, в`язнів та осіб, які перебувають на території установи, а також з метою мінімізації можливих наслідків в УВП було затверджено План дій при надзвичайних обставинах та алгоритм дій персоналу під час оголошення сигналу оповіщення «Повітряна тривога» з установленням чіткого контролю за виконанням таких дій.

Станом на 2022 рік в ДУ «Криворізька УВП № 3» нараховувалось усього 139 камер і приміщень, розрахованих на утримання 750 засуджених та ув`язнених.

Протягом періоду утримання позивача в ДУ «Криворізька УВП № 3» з 10.30 год. 02 березня 2022 року до 15.17 год. 07 березня 2022 року повітряна тривога в Дніпропетровській області оголошувалась 16 разів загальною тривалістю 06.55 год., середня тривалість оголошених тривог складає близько 15 хвилин.

Разом з тим позивач ОСОБА_1 в указаний період утримувався в установі в камерному приміщенні першого поверху п`ятиповерхового режимного корпусу, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

При цьому суд бере до уваги, що евакуація засуджених із камер та приміщень установи здійснюється поетапно, починаючи з верхніх поверхів режимних корпусів до нижніх поверхів. Здійснення одночасного переміщення такої категорії осіб до укриття є неможливим. З огляду на особливості режиму установи, значну кількість евакуйованих осіб, необхідність дотримання заходів безпеки, режимних обмежень та забезпечення контролю такий процес евакуації об`єктивно потребував досить тривалого часу, тому перевищував фактичну тривалість оголошеної повітряної тривоги.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що в даному випадку затримка евакуації позивача, який утримувався на першому поверсі п`ятиповерхового режимного корпусу й очевидно безпечніших умовах порівняно з іншими ув`язненими з верхніх поверхів, була зумовлена саме поетапністю та об`єктивними обставинами режимних обмежень і безпеки, що не свідчить про бездіяльність адміністрації установи та порушення прав позивача.

Окрім того, позивач вважає протиправними дії ДУ «Криворізька УВП № 3» щодо його безпідставного утримання протягом чотирьох днів після внесення застави в період з 03 березня 2022 року до 07 березня 2022 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прибув до ДУ «Криворізька УВП № 3» 02 березня 2022 року на підставі ухвали слідчої судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року.

07 березня 2022 року до ДУ «Криворізька УВП № 3» надійшов лист з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 03.03.2022 № 61/22 «Щодо підтвердження отримання застави» про надходження на депозитний рахунок коштів, отриманих 03.03.2022 року в якості застави за ОСОБА_1 у розмірі 744 300 грн.

Частиною 4 статті 202 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження, - прокурора та суд. Перевірка документа, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня.

Відповідно до частини 7 статті 20 Закону України «Про попереднє ув`язнення» начальник установи попереднього ув`язнення зобов`язаний звільнити з-під варти підозрюваного, обвинуваченого після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування до такої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Після отримання документа, що підтверджує внесення застави, та його перевірки начальник установи попереднього ув`язнення зобов`язаний негайно звільнити з-під варти особу та повідомити про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження, - прокурора та суд. Перевірка документа, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня.

07 березня 2022 року о 15 годині 17 хвилин ОСОБА_1 було звільнено з ДУ «Криворізька УВП № 3» у зв`язку з внесенням застави.

Таким чином, на виконання наведених приписів закону, після отримання установою 07 березня 2022 року листа про підтвердження внесення за позивача застави та перевірки документа, ОСОБА_1 того ж дня було звільнено з ДУ «Криворізька УВП № 3», що свідчить про відсутність порушень прав позивача та спростовує доводи про безпідставне утримання його відповідачем-3 протягом чотирьох днів з моменту внесення заставиза нього .

З огляду на викладене в задоволенні вимог позивача до ДУ «Криворізька УВП № 3» слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з указаним позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 3 633 грн 60 коп. за три немайнові вимоги, окремо заявлені до кожного з відповідачів.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, у тому числі задоволення вимог лише з двох самостійних підстав із п`яти заявлених у прохальній частині позову, що в процентному співвідношенні до розміру пропорційності задоволених вимог становить 40 процентів, з відповідачів Криворізької спеціалізованої прокуратури та ГУНП в Дніпропетровській області підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 453 грн 44 коп. (3633,60 грн х 40% : 100 = 1453,44), у річних частках, тобто по 726 грн 72 коп. з кожного.

Разом з тим вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд виходить з такого.

За приписами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (ч. 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат у зв`язку з наданням правової допомоги й оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (висновок ВП ВС у постанові від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16).

За матеріалами справи представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн до позовної заяви було додано ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 18 липня 2025 року зі свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 18 липня 2025 року, акт виконаних послуг за договором від 21 липня 2025 року та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача від 21 липня 2025 року.

За умовами договору про надання правової допомоги цей договір діє до прийняття у справі кінцевого рішення судом (п. 4.1). На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи та обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату. Обсяг правової допомоги враховується враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. На момент підписання цього договору сторони погодили гонорар адвоката в розмірі 20 000 грн (пп. 5.1, 5.2). Водночас у п. 2.2 договору зазначено, що клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та строк, погоджені сторонами.

Однак конкретних умов про строк сплати позивачем як попередньо визначеного розміру гонорару адвоката, так і остаточного гонорару вказаний договір не містить. Водночас позивачем і його представником не було надано й будь-яких доказів про сплату позивачем чи отримання його представником гонорару адвоката в узгодженому ними розмірі, що може бути підтверджено, зокрема квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним доручення з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком тощо.

При цьому за актом виконаних послуг за договором від 21 липня 2025 року позивачем було прийнято без претензій виконані адвокатом умови договору про надання правової допомоги від 18 липня 2025 року й вартість таких послуг становить 20 000 грн.

Проте зазначений акт не містить жодних відомостей про обсяг наданих послуг і виконаних робіт, а саме переліку послуг із детальним описом виконаних робіт, а також їх конкретної вартості.

Водночас ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, стороною позивача не було дотримано наведених приписів статей 137, 141 ЦПК України про надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості та сплати позивачем отриманих послуг, необхідних для визначення відповідного розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката з метою розподілу судових витрат між сторонами, що фактично позбавляє суд можливості надати належну оцінку таким доказам й вирішити питання про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу з дотриманням вимог процесуального закону.

Отже, відсутність документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а також належного розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат за їх недоведеністю, що відповідає обов`язковому для врахування судом висновку щодо застосування відповідної норми права, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 270, 273, 281, 297 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про захист гідності - задовольнити частково.

Визнати, що непоміщення уповноваженими службовими особами Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону затриманого ОСОБА_1 до укриття протягом двох повітряних тривог, оголошених в Дніпропетровській області 27 лютого 2022 року в період з 18:12 год до 18:18 год тривалістю 6 хвилин та з 19:36 год до 20:20 год тривалістю 44 хвилини відповідно, під час його вимушеного перебування в приміщенні цієї прокуратури після затримання в період з 16:40 год 27 лютого 2022 року до 01:25 год 28 лютого 2022 року, - принижувало гідність ОСОБА_1 .

Визнати, що непоміщення уповноваженими службовими особами Ізолятора тимчасового тримання № 2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області затриманого ОСОБА_1 до укриття протягом трьох повітряних тривог, оголошених в Дніпропетровській області, а саме 28 лютого 2022 року в період з 22:05 год до 22:11 год тривалістю 6 хвилин, 01 березня 2022 року в період з 15:16 год до 15:37 год тривалістю 21 хвилина та 02 березня 2022 року в період з 08:12 год до 08:25 год тривалістю 13 хвилин, під час його примусового утримання в цьому ізоляторі в період з 01:25 год 28 лютого 2022 року до 09:35 год 02 березня 2022 року, - принижувало гідність ОСОБА_1 .

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1453 грн 44 коп., у річних частках, тобто по 726 грн 72 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Онопченко