ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2026 року

м. Харків

Справа № 632/878/25

провадження № 22-ц/818/816/26

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року, постановлене суддею Кузьменко С.Л.,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути заборгованість у розмірі 45 598,00 грн., яка утворилася через невиконання кредитних зобов`язань на підставі кредитного договору №1278685 від 03 лютого 2024 року, укладеного відповідачем з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», вимогу за яким 29.07.2024 передано позивачеві на підставі договору факторингу № 29/07/2024. Стягнути судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» заборгованість за кредитним договором №1278685 від 03.02.2024 року в розмірі 33418,00 гривень (тридцять три тисячі чотириста вісімнадцять гривень нуль копійок), з яких: 7000,00 гривень (сім тисяч гривень нуль копійок) заборгованість по кредиту; 18795,00 гривень (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень нуль копійок) заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 7623,00 гривень (сім тисяч шістсот двадцять три гривні нуль копійок) заборгованість за штрафом.

Cтягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою

відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1775,34 гривень (тисяча сімсот сімдесят п`ять гривень тридцять чотири копійки).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» витрати по сплаті за послуги правничої допомоги у розмірі 10000,00 гривень (десять тисяч гривень нуль копійок).

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції змінити шляхом зменшення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом з 18795,00 грн. до 944,80 грн.; - скасувати в частині стягнення заборгованості за штрафом в розмірі 7623,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги; - змінити шляхом зменшення судових витрат понесених позивачем в суді першої інстанції зі сплати судового збору з 1775,34 грн. до 422,07 грн., який підлягає стягненню з відповідача; - змінити шляхом зменшення судових витрат понесених позивачем в суді першої інстанції на правничу допомогу з 10000 грн. до 1742,33 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3000,50 грн. та професійної правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн.

Зазначає, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Кредитний договір був укладений після 24.12.2023 р., тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 % в цьому договорі. Таким чином, вважає, що умови кредитного договору, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1% в день є нікчемними. З урахуванням нікчемності пунктів кредитних договорів, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України "Про споживче кредитування", сторона відповідача вважає, що відповідно до положень ч.1 ст.1048, ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідні періоди. загальний розмір відсотків за період з 03.02.2024 р. по 28.01.2025 р. (360 днів) за користування кредитом за договором №1278685 становить 944,80 грн., що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) та не порушує Закону України "Про споживче кредитування". правомірним буде стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість договором №1278685 про надання споживчого кредиту від 03.02.2024 р. в розмірі 7944,80 грн., яка складається з: 7000,00 грн. розмір тіла кредиту, 944,80 грн. - розмір правомірно нарахованих відсотків. Щодо підстав скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості за штрафом в розмірі 7623,00 грн. посилаючись на п. 18 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України зазначає, що у період дії в Україні воєнного стану відповідач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця заборгованості за штрафом, який нараховано позивачем відповідно до п.6.4. кредитного договору за 99 днів х 77 = 7623,00 грн., оскільки фактично такі кошти підлягають списанню кредитодавцем. Щодо підстав зменшення судових витрат понесених позивачем в суді першої інстанції зі сплати судового збору з 1775,34 грн. до 422,07 грн. та на правничу допомогу з 10000 грн. до 1742,00 грн. Позивач прохав стягнути 10000,00 грн. правничої допомоги, що становить 100% від заявлених позовних вимог. Натоміть, позовні вимоги були задоволені частково на 72,71 % (33418,00/454958,00) від 100% заявлених, тому суд повинен був стягнути 7271,00 грн. правничої допомоги.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після

21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Таким чином, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору. В укладеному Кредитному договорі між Відповідачем та Первісним кредитором встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом. Таким чином, розмір денної процентної ставки відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки розрахована станом на дату його укладення. Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з Відповідача у розмірі 10 000,00 грн., зазначає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити частково апеляційну скаргу з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідно до укладеного Договору № 1278685 про надання споживчого кредиту від 03.02.2024 року (далі Кредитний договір) між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (торгова марка «SelfieCredit») (далі Первісний Кредитор) та ОСОБА_1 (далі Відповідач/Позичальник), Відповідач отримав кредит у розмірі 7000 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора (далі по тексту ІТС). Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20.11.2023 року (далі Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://selfiecredit.com.ua/pro-nas/.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено порядок укладення електронного договору, відповідно до якого Відповідач зареєструвався на ІТС, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з

зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 7.1.16, 7.1.17, 7.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 03.02.2024 року о 09:01:03 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором C214, надісланий на номер телефону Відповідача.

Кредитні кошти були перераховані відповідачу 03.02.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

29.07.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛФІНАНС» (далі по тексту Фактор, Позивач), укладено Договір факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 1278685 про надання споживчого кредиту від 03.02.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», завірену копію якого було долучено до матеріалів справи разом з завіреною копією платіжної інструкції про оплату за Договором факторингу, а також завіреною копією Акту приймання передачі Реєстру боржників до Договору факторингу та завіреною копією витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу.

Згідно розрахунку, заборгованість за Договором № 1278685 про надання споживчого кредиту від 03.02.2024 р. станом на 29.07.2024 року складає 45 598,00 гривень, з яких 7 000,00 гривень заборгованість за кредитом, 30 975,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.02.2024 року по 29.07.2024 року (включно), 7 623,00 грн. заборгованість за штрафом;

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення

цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5)

недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 03.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1278685 в електронному вигляді шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором C214, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Факт укладення договору відповідач не заперечував.

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Відповідно до укладеного кредитного договору №1278685 від 03.02.2024 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000,00 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування.

Пунктом 1.5.1. визначена стандартна процентна ставка 2.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.

Згідно пункту 1.5.2. знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 04.03.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Знижка Споживачу від Товариства на стандартну процентну ставку є індивідуальною; у випадку її застосування сума процентів, що підлягає сплаті до вказаної вище дати, перераховується замість стандартної процентної ставки за зниженою процентною ставкою. Також, Споживач може отримати індивідуальну знижку, якщо до вказаної дати здійснить повне дострокове повернення кредиту, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою буде перераховано за зниженою процентною ставкою до дати повного дострокового повернення кредиту (включно). У випадку часткового дострокового повернення кредиту такий перерахунок здійснюється тільки до дати часткового дострокового повернення кредиту, надалі застосовується стандартна процентна ставка без знижки і перерахунку. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка без знижки, що не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача.

Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань за користування кредитними коштами згідно графіку платежів, за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 45 598,00 гривень, яка складається з: 7 000,00 гривень заборгованість за кредитом, 30 975,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 03.02.2024 року по 29.07.2024 року (включно), 7 623,00 грн. заборгованість за штрафом.

Вказане підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Апелянт не погоджується також із нарахованими відсотками, вважає , що проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З умов договору убачається, що сума кредиту складає 7000 грн, тип кредиту кредит, строк кредиту (строк дії договору) 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Суд першої інстанції встановив, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідачеві були здійснено за відсотковою ставкою виходячи із розрахунку 2,5 % за день користування.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Між тим, 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна процентна ставка має становити не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - не більше 1%.

Ураховуючи положення прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» правомірним є нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,5 % за день з 05.03.2024 по 21.04.2024.

Загальний розмір нарахувань за такий період становить 8 400 грн.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем розрахунки у цій частині відповідають положенням закону та обставинам справи.

Протягом періоду часу з 22.04.2024 29.07.2024 (кінцева дата нарахування процентів позивачем) максимальний розмір процентної ставки не може перевищувати 1,5 % за день.

Суд першої інстанції правильно встановив, що розрахунок суми відсотків за період з 22.04.2024 29.07.2024 за ставкою 1,5 % на день становить 10 395 грн. (7000 ? 1,5% ? 99) та правильно здійснив розрахунок, що розмір простроченої заборгованості відповідача по відсоткам складає загалом 18 795 грн (8 400 + 10 395), з яким погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення нарахованих 7623 гривень штрафу, колегія суддів зазначає.

Відповідно до абзаців 1 і 2 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституційний Суд України у Рішенні від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

З огляду на викладене принцип «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali), на який посилається позивач в апеляційній скарзі, може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня.

Система нормативно-правових актів України за їх юридичною силою (від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили) включає: а) Конституцію України; б) закони, кодекси України; в) підзаконні нормативно-правові акти: постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств, акти інших державних органів, розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти органів місцевого самоврядування, які містять норми права тощо.

Кодекс - єдиний, зведений, внутрішньоузгоджений нормативно-правовий акт, прийнятий вищим органом законодавчої влади у процесі нормотворчої діяльності або народом на всеукраїнському референдумі, який на основі загальних принципів регулює певну сферу суспільних відносин. Кодекс є особливим різновидом закону.

Відтак апеляційнйи суд виснує, що виключення зі ЗУ «Про споживче кредитування» (в зв`язку із набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX) пункту 6-1 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» щодо звільнення, серед іншого, споживачів від сплати штрафів, які підлягають списанню кредитором, не свідчить про те, що кредиторам надано право нараховувати штрафи.

Отже. колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованих 7623 гривень штрафу слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На професійну правничу допомогу, зокрема підготовку позовної заяви та клопотання про витребування доказів, позивачем понесено витрати в розмірі 10 000 грн.

В контексті витрат на професійну правову допомогу колегія суддів керується наступним.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витратискладаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких

інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Європейський суд з прав людини також підкреслює, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв: реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (справа «East/West Alliance Limited v. Ukraine» від 23.01.2014).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. до суду позивачем надано: копію договору № 02/08/2024 від 02 серпня 2024 року про надання юридичних послуг; копію свідоцтва Серія ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року; копію довіреності, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - Фінанс» адвокату Руденку К.В.; копію акта приймання-передачі наданих послуг № 45 від 04 лютого 2025 року; копію витягу з Реєстру № 1 до акту № 45 від 04 серпня 2025 року.

Колегія суддів зазначає, що предмет спору є типовим для позивача та не є складним, а також те, що складення позовної заяви та клопотання про витребування доказів не потребувало значних витрат часу адвоката: з відкритого для усіх Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» є позивачем у понад півтори тисячі схожих справах.

Отже, враховуючи принцип справедливості, пропорційності та співмірності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково щодо цього питання є обґрунтованим, відтак справедливим буде визначення для розрахунку компенсації витрат позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції 5000 гривень.

Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції: відповідач просить стягнути на свою користь з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем надано: договір № 1310 від 24.06.2025 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М., квитанцію № 1310 від 11.09.2025 року про сплату ОСОБА_1 3000 грн. за договором про надання правової допомоги № 1310., детальний опис робіт, згідно якого вартість наданих послуг адвокатом Цокало Т.М. складає 3000 грн за підготовку та написання апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів вважає, що обґрунтованим, пропорційним і справедливим буде визначення для розрахунку компенсації витрат відповідача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 2000 гривень.

Таким чином, на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, шляхом взаємозаліку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн витрат на правову допомогу.

Також, враховуючи часткове задоволення позову (56,5%) судовий збір за подачу позову складає 1368,65 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За подачу апеляційної скарги, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги (43,5%) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 926,72 грн. (при подачі апеляційної скарги відповідачем повинно було бути сплачено 2103,40 (1775,34*150*0,8).

Шляхом взаємозаліку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 441 грн судового забору.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Цокало Тетяни Михайлівни задовольнити частково.

Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» заборгованість за кредитним договором №1278685 від 03.02.2024 року в розмірі 25 795 гривень.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» 3000 грн витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» 441 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна