ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 712/11457/19 (№ 4-с/712/64/24)

провадження № 61-16688св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Перший відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ),

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2024 року в складі судді Токової С. Є. та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року в складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) органу примусового виконання, суб`єкт оскарження - Перший відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Перший ВДВС м. Черкаси), боржник - ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Скаргу обґрунтовано тим, що Соснівський районний суд м. Черкаси рішенням від 16 липня 2021 року зобов`язав ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб, встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ». Вказане рішення набрало законної сили 23 листопада 2021 року.

12 січня 2022 року державним виконавцем ВДВС м. Черкаси відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19.

Період перебування рішення суду на примусовому виконанні у ВДВС м. Черкаси склав 18 місяців. За цей час державні виконавці двічі у незаконний спосіб закінчували виконавче провадження № НОМЕР_1 та двічі постанова про закінчення виконавчого провадження була скасована Соснівським районним судом м. Черкаси як незаконна у порядку судового контролю за виконанням рішення.

У результаті незаконного закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 двічі відбувалося порушення прав стягувача ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, оскільки в примусовому порядку виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 за період між прийняттям незаконних постанов про закінчення виконавчого провадження та скасуванням цих постанов - не відбувалося саме з вини державного виконавця.

Вказує, що на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 934/6 від 21 червня 2023 року, яким визначено територіальну юрисдикцію відділів державної виконавчої служби, 13 липня 2023 року державний виконавець Трохименко О. С. прийняв постанову про передачу виконавчого провадження та фактично передав виконавче провадження № НОМЕР_1 до Першого ВДВС м. Черкаси.

18 липня 2023 року Перший ВДВС м. Черкаси постановою державного виконавця фактично прийняв виконавче провадження № НОМЕР_1 до примусового виконання.

За період з 18 липня 2023 року до 31 травня 2024 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 не виконувалося у зв`язку з чим, стягувач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Соснівського районного суду м. Черкаси зі скаргами на рішення та бездіяльність державного виконавця та органів ДВС у порядку судового контролю за виконанням рішень.

Судами різних інстанцій неодноразово розглядалися скарги стягувача у вказаному виконавчому провадженні, за наслідками чого встановлювалася бездіяльність державних виконавців та наголошувалося на необхідності забезпечення виконання остаточного судового рішення у справі № 712/11457/19.

08, 09, 15 та 16 червня 2024 року відбулося реальне спілкування стягувача зі своїм малолітнім сином у спосіб, що передбачений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573, а саме перші та треті вихідні місяця з 09 год суботи до 19 год неділі без присутності батька та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

06 та 07 липня 2024 року були першими вихідними місяця липня та черговим епізодом примусового виконання судового рішення для спілкування та виховання стягувачем ОСОБА_1 свого малолітнього сина ОСОБА_3 згідно із встановленим графіком.

Проте 06 та 07 липня 2024 року судове рішення фактично виконано не було, примусового виконання державним виконавцем не було організовано, побачення для виховання та спілкування з малолітнім сином стягувача не відбулося.

10 липня 2024 року стягувач ОСОБА_1 на свою поштову скриньку отримала паперовий лист із вкладенням - постановою про закінчення виконавчого провадження.

Так, 05 липня 2024 року (за день до зазначеного епізоду) державний виконавець Першого ВДВС у м. Черкаси прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.

Заявник указує на те, що ця постанова державного виконавця є незаконною, оскільки рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 у повному обсязі не виконано. Після пред`явлення виконавчого листа від 09 грудня 2021 року до примусового виконання державний виконавець повинен організувати примусове виконання із вжиттям співмірних заходів примусового виконання на кожен епізод побачень стягувача ОСОБА_1 зі своїм малолітнім сином, тобто кожні перші та треті вихідні кожного місяця з 09 год суботи до 19 год неділі, святкові дні та день народження дитини з 13 год до 18 год без присутності батька, включно до 14-го дня народження малолітнього ОСОБА_3 , тобто до зміни дитиною статусу малолітньої особи на неповнолітню особу. Епізодичні виконання судового рішення є частковим виконанням та не свідчать про виконання рішення в повному обсязі.

Комплексна стратегія примусового виконання судового рішення фактично не розроблена, виконання судового рішення протягом двох епізодів у червні 2024 року відбулося лише за наполяганням стягувача проводити виконавчі дії за місцем проживання, а державний виконавець не проявляв бажання примусово виконувати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 в повному обсязі.

Внаслідок закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 стягувач ОСОБА_1 знову зазнає порушення свого права на справедливий суд, оскільки в подальшому примусове виконання судового рішення не відбувається, а добровільне виконання не є можливим в силу того факту, що боржник у добровільному порядку судове рішення не виконував.

Враховуючи викладене, заявниця просила суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 05 липня 2024 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Соснівський районний суд м. Черкаси ухвалою від 09 вересня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Скасував постанову державного виконавця Першого ВДВС м. Черкаси про закінчення виконавчого провадження від 05 липня 2024 року № НОМЕР_1.

Ухвалу суду першої інстанції в частині скасування постанови державного виконавця мотивовано тим, що закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з підстав його фактичного виконання є передчасним, адже виконання рішення суду 08 червня 2024 року та 15 червня 2024 року, тобто двічі за весь період виконання, не може свідчити про фактичне та реальне виконання. Залишаючи без задоволення вимогу про визнання постанови державного виконавця незаконною, місцевий суд виходив із того, що оскаржена постанова прийнята державним виконавцем у межах наданих повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Не погодившись із судовим рішенням суду першої інстанції, Перший ВДВС м. Черкаси подав апеляційну скаргу.

Черкаський апеляційний суд постановою від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу Першого ВДВС м. Черкаси залишив без задоволення, ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2024 року залишив без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків місцевого суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала

16 грудня 2024 року Перший ВДВС м. Черкаси через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник у касаційній скарзі посилається на є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заявник указує на те, що 08 червня 2024 року та 15 червня 2024 року відбулися побачення стягувача з дитиною, у зв`язку із чим державний виконавець Першого ВДВС м. Черкаси виконав всі необхідні дії для виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19. Суд не визнав оскаржену постанову державного виконавця незаконною, тому безпідставно її скасував.

Інші учасники справи не скористалися правом подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 квітня 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції.

У червні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2026 року цю справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди установили, що Соснівський районний суд м. Черкаси рішенням від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, яке набрало законної сили 23 листопада 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб, встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ».

Служба у справах дітей Черкаської міської ради рішенням від 07 вересня 2018 року № 573 встановила матері ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 : перші та треті вихідні місяця з 09 год суботи до 19 год неділі; святкові дні та день народження дитини з 13 год до 18 год; без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Зазначене рішення перебувало на виконанні у ВДВС м. Черкаси.

06 червня 2024 року після розгляду заяви стягувача головним державним виконавцем Першого ВДВС м. Черкаси Чорною С. А. прийнято постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною за адресою АДРЕСА_1 .

08 червня 2024 року та 15 червня 2024 року за указаною вище адресою відбулося виконання боржником рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, про що державним виконавцем складено відповідні акти.

Державним виконавцем Першого ВДВС м. Черкаси Чорною С. А. постановою від 05 липня 2024 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 712/11457/19, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб, встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ».

Межі касаційного оскарження

Касаційну скаргу в цій справі подано Першим ВДВС м. Черкаси, який просив скасувати ухвалені у цій справі судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги стосуються частини вимог скарги ОСОБА_1 , які задоволені судами, а саме щодо скасування постанови державного виконавця Першого ВДВС м. Черкаси про закінчення виконавчого провадження від 05 липня 2024 року № НОМЕР_1.

Судові рішення судів попередніх інстанцій в іншій частині учасниками справи не оскаржені, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядаються.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржені судові рішення в частині вимог про скасування постанови державного виконавця ВДВС м. Черкаси про закінчення виконавчого провадження від 05 липня 2024 року № НОМЕР_1 відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи заявника є неприйнятними з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами вимог статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», які застосував державний виконавець, є безпідставним.

Так, відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63цього Закону.

Тлумачення наведеної норми права свідчить про те, що підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання рішення боржником.

Зазначене положення закону має застосовуватися не формально, а сутнісно, коли рішення суду реально й фактично виконано, з огляду на таке.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

При цьому положення статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про те, якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження, стосується іншої ситуації, а саме коли первинно рішення суду реально й фактично виконано, а у подальшому чиняться перешкоди. Таких обставин у справі, яка переглядається, не встановлено.

Разом із тим, дійсно, прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з їхніми інтересами з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення ЄСПЛ у справі «А. В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року, заява № 878/13).

Захист прав дитини гарантовано і статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН про права дитини 1989 року.

Водночас Верховний Суд звертає увагу й на те, що будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині, яка переглядається, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що державний виконавець не вчинив всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», заходів щодо примусового виконання рішення суду, маючи таку можливість, суди попередніх інстанцій вірно виснували про передчасність винесення постанови державного виконавця Першого ВДВС м. Черкаси про закінчення виконавчого провадження від 05 липня 2024 року № НОМЕР_1, у зв`язку із чим правильно скасували цю постанову.

З таким висновком судів попередніх інстанцій колегія суддів Верховного Суду погоджується.

Верховний Суд також зауважує на своїй сталій та послідовній практиці застосування норм права, згідно з якою мати дитини має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Вимогами частини першої статті 400 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з оскарженими судовими рішеннями і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскаржених рішень, що, в частині, яка переглядається, відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги про те, що 08 червня 2024 року та 15 червня 2024 відбулося побачення стягувача з дитиною, у зв`язку із чим державний виконавець виконав всі необхідні дії для виконання судового рішення у справі № 712/11457/19, є неспроможними, оскільки вказане судове рішення не обмежується встановленням побачень з дитиною виключно в указані державним виконавцем дати, а стосується визначення матері дитини такого способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 : перші та треті вихідні місяця з 09 год суботи до 19 год неділі; святкові дні та день народження дитини з 13 год до 18 год; без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути (рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07 вересня 2018 року № 573).

Доводи касаційної скарги про те, що суд не визнав оспорену постанову державного виконавця незаконною, а тому безпідставно її скасував, не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень, оскільки справа в частині вимог скарги, які залишені судами попередніх інстанцій без задоволення, в силу вимог статті 400 ЦПК України не є предметом цього касаційного перегляду, а тому такі доводи касаційної скарги не підлягають оцінці Верховним Судом.

Крім того, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги переглянув рішення місцевого суду, надав відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин.

Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих оскаржуваних судових рішень в частині, яка переглядається, та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «RUIZ TORIYA v. SPAINE» від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, § 29).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND» від 27 вересня 2001 року, заява № 49684/99, § 2).

Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржених судових рішень. Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», заява № 19164/04, пункт 47).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень в частині скасування постанови державного виконавця Першого ВДВС м. Черкаси про закінчення виконавчого провадження від 05 липня 2024 року № НОМЕР_1, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в цій частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року в частині скасування постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 05 липня 2024 року № НОМЕР_1 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара