Провадження № 2/161/1679/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.,

при секретарі Коржик Н.В.,

за участі:

прокурора - Лєбєдєва В.В.,

представника відповідача - Шваліковської В.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури Мацюка Сергія Ярославовича в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету, інфляційних втрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

І. Описова частина.

1.1. Позиція прокурора.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 09.10.2019 по 03.08.2020 ОСОБА_1 (далі Відповідач) згідно документу, що дає право на виконання будівельних робіт, зокрема повідомлення про початок будівельних робіт від 09.10.2019 № ВЛ 08 було здійснено будівництво об`єкта: «Нове будівництво адміністративно-господарської будівлі на АДРЕСА_1 ».

У подальшому, відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради 18.01.2021 зареєстровано декларацію про готовність вказаного об`єкту до експлуатації № ВЛ 63 від 18.01.2021, що підтверджується відповідним витягом з вебсайту «e-construction.gov.ua».

Пайова участь Відповідачем до місцевого бюджету згідно декларації про готовність не сплачувалась.

Крім того, згідно інформації Луцької міської ради від 11.12.2025 вказаний замовник будівництва не сплачував відповідні кошти пайової участі, будь-які об`єкти інфраструктури у власність Луцької міської територіальної громади не передавав.

Прокурор вказує, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання будівельних робіт надається замовнику саме після отримання ним дозволу на виконання будівельних робіт.

На час подання відповідачем декларації про початок будівельних робіт, діяли положення ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», частина 2 якої у свою чергу передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Водночас, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта Відповідача статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

У даному випадку Відповідач грошові кошти пайовий внесок до бюджету, зокрема, на виконання вимог Закону №132-IX не сплачував.

Так, після 01.01.2020 набула чинності норма п. 13 розділ І Закону №132-ІХ, якою було скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, закріплений у статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тому, враховуючи, що ще під час дії цієї норми (статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») Відповідач до Позивача з питань укладення договору пайової участі не звертався, отже, правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту до її виключення із Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» між сторонами у цій справі не виникли.

У розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX передбачено порядок пайової участі замовників будівництва, який впроваджено законодавцем для: - об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; - об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Згідно з абз. 1 п. 2 розділу ІІ Закону №132-IX, договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Із 01.01.2020 у замовників будь-яких об`єктів будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Однак, в абз. 2 п. 2 розділу ІІ Закону №132-IX законодавець все ж чітко визначив розмір та порядок пайової участі замовників будівництва у разі, якщо будівництво об`єктів було розпочато до внесення законодавчих змін (до 01.01.2020), якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, але обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі не перестав існувати після 01.01.2020.

Норми абз. 1 та абз. 2 п. 2 розділу ІІ Закону №132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Так, в абз. 2 п. 2 розділу ІІ Закону №132-IX встановлено:

замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Водночас, вже не йдеться про наявність у замовника будівництва обов`язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі, як це було передбачено у ст. 40 України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва з приводу звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Враховуючи наведене, саме відповідач був зобов`язаний у 2020 році звернутися до Позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 (згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 09.10.2019 № ВЛ 08) і до введення його в експлуатацію у січні 2021 року (згідно декларації про готовність від 18.01.2021 № ВЛ 63) сплатити пайовий внесок. Аналогічні за змістом висновки Верховним Судом викладено у постанові від 19.02.2025 у справі №903/468/24.

Відповідач у добровільному порядку не виконав законодавчо визначений обов`язок та відповідно самостійно не перерахував кошти пайової участі до дати прийняття об`єкта в експлуатацію, а відтак саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію замовник без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.

Законом №132-ІХ передбачено, що розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Станом на 01.01.2020 було чинним Положення про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька у новій редакції (далі Положення). Вказане Положення затверджене рішенням Луцької міської ради від 24.12.2019 № 68/85, тобто вже після прийняття Закону №132-ІХ (20.09.2019).

Як вбачається із пояснювальної записки до проєкту рішення Луцької міської ради від 24.12.2019 № 68/85 - проєкт рішення міської ради розроблений відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (Закон №132-ІХ) у зв`язку з чим виникла необхідність приведення Положення до вимог чинного законодавства.

Вищенаведене Положення, було скасовано рішенням Луцької міської ради від 26.10.2022 № 36/43.

У постанові від 18.11.2025 (справа № 918/1211/24) Верховний Суд дійшов до висновку, що відповідно до пп.1 абз.2 п.2 розділ ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта та для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

З огляду на зазначене, в абз.2 п.2 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" міститься розмір пайової участі, яку замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом.

Тобто зазначена норма права надає замовникам будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та уклав договір про пайову участь, так і замовникам, які розпочали його до 01.01.2020 і не уклали договори або розпочали будівництво в 2020 році, однакові можливості (встановлює однаковий розмір пайової участі - розмір, який встановлений рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності Законом №132-IX) щодо сплати пайової участі.

Крім того у вказаній постанові Верховним Судом наголошено, що розрахунок коштів пайової участі необхідно було проводити саме на підставі діючого акту органу місцевого самоврядування, яким і визначена сума коштів пайової, яка підлягала стягненню.

Беручи до уваги вищенаведене, у даному випадку, при розрахунку коштів пайової участі, які підлягають стягненню із Відповідача, потрібно керуватися нормами Положення, яке було чинним станом на 01.01.2020.

Нормами даного Положення передбачено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці міста перераховують до місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька визначається у договорі, укладеному з Луцькою міською радою, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначена згідно з національними стандартами (ДСТУ) та відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла для Волинської області, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізую державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво об`єкта.

Загальна кошторисна вартість нового будівництва нежитлових будівель та споруд визначається згідно з національними стандартами (ДСТУ), але приймається до розрахунку не меншою опосередкованої вартості спорудження житла для Волинської області, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво. У випадку відсутності кошторису будівництва вартість будівництва, визначається як опосередкована вартість спорудження житла для Волинської області, затверджена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво.

На момент подання Відповідачем повідомлення про початок будівельних робіт (дозвільний документ від 09.10.2019 № ВЛ 08) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 06.12.2018 № 335.

Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Волинської області становила 11390 гривень.

Згідно зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.01.2021 № ВЛ 63 загальна площа приміщень прийнятого в експлуатацію об`єкта будівництва, згідно технічної інвентаризації, становить 862,3 кв.м.

Враховуючи наведене та зважаючи на норми Положення - розмір пайової участі, який на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України підлягає стягненню із Відповідача до бюджету на користь Позивача складає 392 863,88 грн (862,3 квадратних метра х 11390 грн = 9821597 грн; 9821597 грн х 4% = 392863,88 гривні).

Згідно програмного модуля «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій», розміщеного у відкритому доступі за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, загальний розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 19.01.2021 по - 12.12.2025 включно становить 349 729,98 грн, з яких: 291 995,13 грн - інфляційні втрати, 57 734,85 грн - три проценти річних. Відтак загальна сума коштів які підлягають стягненню із Відповідача становить 742 593,86 грн (392 863,88 грн основна сума боргу + 349729,98грн інфляційних втрат та трьох процентів річних).

Посилаючись на вищевикладене прокурор просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Луцької міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету грошові кошти на загальну суму 742 593,86 грн, з яких: - 392 863,88 грн безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; - 291 995,13 грн інфляційних втрат та 57 734,85 грн трьох процентів річних за користування безпідставно збереженими коштами пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

1.2. Відзив відповідача.

Відповідач у відзиві від 16 січня 2026 року позовні вимоги визнав частково.

Зокрема, відповідач не погоджується із наведеним розрахунком розміру пайового внеску, а тому і розміром інфляційних втрат та 3 % річних.

Не заперечуючи фактичних обставин справи, наведених у позовній заяві відповідач погоджується із заявленими позовними вимогами, зокрема в частині стягнення коштів пайової участі в розмірі 113 200,00 грн.

Однак, позовні вимоги в частині стягнення коштів пайової участі в розмірі 279 663,88 грн. є безпідставними.

Вказує, що у пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ законодавець врегулював, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема: - розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відповідач зауважує, що прокурор звертаючись до суду здійснював розрахунок величини пайової участі виходячи із вартості 1 кв.м. квартири на території Волинської області згідно показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на момент здачі будинку в експлуатацію, тобто які були затверджені наказом Міністерства розвитку громад та території України від 06.12.2018 року № 335.

Однак, відповідач не погоджується із застосуванням таких показників щодо Нове будівництво адміністративно-господарської будівлі на АДРЕСА_1 .

Станом на момент початку будівництва у 2019 році ч. 5 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» було визначено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ законодавець врегулював, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема: - розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.01.2026 7 Законом): для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Пунктом 3.1 Положення Луцької міської ради про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцьк, затвердженим рішеннями міської ради № 68/85 від 24.12.2019 року було зазначено: Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці міста перераховують до місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відтак, прокурором було безпідставно застосовано до розрахунку розміру пайової участі порядок, передбачений для житлової забудови - величини вартості 1 кв.м. квартири на території Волинської області згідно показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України.

У Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, який було долучено до позовної заяви, було зазначено загальну кошторисну вартість об`єкта - 2 830 000,00 грн.

Отже, в даному випадку розрахунок розміру пайової участі Позивача у розвитку інфраструктури міста Луцька слід було здійснювати на основі загальної кошторисної вартості будівництва, а не показника опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, оскільки у Витягу з Реєстру будівельної діяльності та у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації зазначена кошторисна вартість 2 830 000 грн., а тому позивачу було відомо від якої суми розраховувати пайовий внесок. Відтак, розрахунок розміру пайової участі Відповідача у розвитку інфраструктури міста Луцьк повинен мати наступний вигляд: 2 830 000 грн. х 4 % = 113 200,00 грн. і саме в цій частині Відповідач визнає заявлені позовні вимоги.

За період з 19.01.2021 р. по 12.12.2025 року розрахунок інфляційних та 3 % річних буде наступний: 1. інфляційні втрати за період 19.01.2021 - 12.12.2025 (1789 днів) становлять 84 135,63 грн. 2. 3% річних за період 19.01.2021 - 12.12.2025 (1789 днів) становлять 16 635,75 грн.

Таким чином, з урахуванням розміру пайового внеску - 113 200 грн. та штрафних санкцій у розмірі 100 771,38 грн., загальна сума яка може підлягати стягненню з Відповідача за невиконання обов`язку зі сплати пайового внеску становить 213 971,38 грн.

1.3. Відповідь на відзив прокурора.

У відповіді на відзив від 19 січня 2026 року прокурор зазначив наступне.

У постанові від 18.11.2025 (справа № 918/1211/24) Верховний Суд дійшов до висновку, що відповідно до пп.1 абз.2 п.2 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта та для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Крім того у вказаній постанові Верховним Судом наголошено, що розрахунок коштів пайової участі необхідно було проводити саме на підставі діючого акту органу місцевого самоврядування, яким і визначена сума коштів пайової, яка підлягала стягненню.

Беручи до уваги вищенаведене, у даному випадку, при розрахунку коштів пайової участі, які підлягають стягненню із Відповідача, потрібно керуватися саме нормами Положення, яке було чинним станом на 01.01.2020.

Нормами даного Положення передбачено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці міста перераховують до місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька визначається у договорі, укладеному з Луцькою міською радою, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначена згідно з національними стандартами (ДСТУ) та відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла для Волинської області, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізую державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво об`єкта.

Загальна кошторисна вартість нового будівництва нежитлових будівель та споруд визначається згідно з національними стандартами (ДСТУ), але приймається до розрахунку не меншою опосередкованої вартості спорудження житла для Волинської області, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво. У випадку відсутності кошторису будівництва вартість будівництва, визначається як опосередкована вартість спорудження житла для Волинської області, затверджена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво.

На момент подання Відповідачем повідомлення про початок будівельних робіт (дозвільний документ від 09.10.2019 № ВЛ 08) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 06.12.2018 № 335.

Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Волинської області становила 11390 гривень. Згідно зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.01.2021 № ВЛ 63 загальна площа приміщень прийнятого в експлуатацію об`єкта будівництва, згідно технічної інвентаризації, становить 862,3 кв.м. Враховуючи наведене та зважаючи на норми Положення - розмір пайової участі, який на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України підлягає стягненню із Відповідача до бюджету на користь Позивача складає 392863,88 грн (862,3 квадратних метра х 11390 грн = 9821597 грн; 9821597 грн х 4% = 392 863,88 гривні).

1.3. Позиція учасників справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Позивач Луцька міська рада свого представника не направив, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала у розмірі 113 200,00 грн пайового внеску та 100 771,38 грн інфляційних втрат та 3% річних, згідно ст.625 ЦК України. В решті позову просила відмовити.

ІІ. Мотивувальна частина.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю, з таких підстав.

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що у період з 09.10.2019 по 03.08.2020 ОСОБА_1 (далі Відповідач) згідно документу, що дає право на виконання будівельних робіт, зокрема повідомлення про початок будівельних робіт від 09.10.2019 № ВЛ 08 було здійснено будівництво об`єкта: «Нове будівництво адміністративно-господарської будівлі на АДРЕСА_1 ».

У подальшому, відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради 18.01.2021 зареєстровано декларацію про готовність вказаного об`єкту до експлуатації № ВЛ 63 від 18.01.2021, що підтверджується відповідним витягом з вебсайту «e-construction.gov.ua».

Пайова участь відповідачем до місцевого бюджету згідно декларації про готовність не сплачувалась.

Крім того, згідно інформації Луцької міської ради від 11.12.2025 вказаний замовник будівництва не сплачував відповідні кошти пайової участі, будь-які об`єкти інфраструктури у власність Луцької міської територіальної громади не передавав.

2.2. Позиція суду.

2.2.1. Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Згідно зі статтею 172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На території Луцької міської територіальної громади таким органом, зокрема, є Луцька міська рада.

Відповідно до частини першої статті 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (аналогічні норми містяться у ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно зі статтею 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України (ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України).

Крім того, положення законодавства у сфері бюджетних правовідносин (п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України) відносять кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів.

Бюджетом розвитку, згідно норм статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку, зміцнення матеріально-фінансової бази.

Таким чином, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування.

Крім того, стверджувано прокурором порушення у діях відповідача призводить до існування такого становища, за якого одні суб`єкти господарювання сплачують пайові внески, а інші ухиляються від перерахування коштів до бюджету та, як наслідок, не несуть жодної відповідальності, чим у своє чергу порушуються принцип рівності суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території Луцького району.

Відтак, зважаючи на встановлені окружною прокуратурою обставини, відсутність укладення відповідача із позивачем відповідного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури та відсутність належного реагування Луцької міської ради на цей факт, дійсно давали підстави прокурору звернутися до суду з цим позовом.

Варто зауважити, що прокурор, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ґрунтовно поінформувала Луцьку міську раду про існування означених порушень інтересів держави (лист від 19.11.2025).

Водночас, позивачем з того часу не вжито заходів до усунення порушень указаних інтересів держави, у тому числі не пред`явлено до суду позову про стягнення із відповідача грошових коштів (пайової участі) до місцевого бюджету.

Отже, звертаючись до суду прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва держави в цьому спорі.

2.2.2. Щодо необхідності сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька відповідачем.

Відповідно до положень частини першої статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання будівельних робіт надається замовнику саме після отримання ним дозволу на виконання будівельних робіт.

На час подання відповідачем декларації про початок будівельних робіт, діяли положення частини другої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які передбачали, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Водночас, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта відповідача статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року №132-IX (далі Закон №132-ІХ).

У даному випадку відповідач грошові кошти пайовий внесок до бюджету, зокрема, на виконання вимог Закону №132-IX не сплачував.

Так, після 01 січня 2020 року набула чинності норма пункту 13 розділу І Закону №132-ІХ, якою було скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, закріплений у статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тому, враховуючи, що ще під час дії цієї норми (статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») відповідач до позивача з питань укладення договору пайової участі не звертався, отже, правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту до її виключення із Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» між сторонами у цій справі не виникли.

У розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX передбачено порядок пайової участі замовників будівництва, який впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Закону №132-IX, договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Із 01.01.2020 у замовників будь-яких об`єктів будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Однак, в абзаці 2 пункту 2 розділу ІІ Закону №132-IX законодавець все ж чітко визначив розмір та порядок пайової участі замовників будівництва у разі, якщо будівництво об`єктів було розпочато до внесення законодавчих змін (до 01.01.2020), якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, але обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі не перестав існувати після 01.01.2020.

Норми абзаців 1 та 2 пункту 2 розділу ІІ Закону №132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Так, в абзаці 2 пункту 2 розділу ІІ Закону №132-IX встановлено, що замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Водночас, вже не йдеться про наявність у замовника будівництва обов`язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі, як це було передбачено у ст. 40 України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва з приводу звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Враховуючи наведене, саме відповідач був зобов`язаний у 2020 році звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 (згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 09.10.2019 № ВЛ 08) і до введення його в експлуатацію у січні 2021 року (згідно декларації про готовність від 18.01.2021 № ВЛ 63) сплатити пайовий внесок.

Аналогічні за змістом висновки Верховним Судом викладено у постанові від 19.02.2025 у справі №903/468/24.

Відповідач у добровільному порядку не виконав законодавчо визначений обов`язок та відповідно самостійно не перерахував кошти пайової участі до дати прийняття об`єкта в експлуатацію, а відтак саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію замовник без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.

У постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23 Верховний Суд виснував, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Законом №132-ІХ обов`язку щодо перерахування коштів пайової участі саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.

У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування (правова підстава ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

З наведених вище підстав суд дійшов висновку, що на підставі положень статті 1212 ЦК України, відповідач, як замовник будівництва, безпідставно зберіг у себе кошти пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька, а тому ці кошти мають бути стягнуті з нього.

2.2.3. Щодо розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька.

З матеріалів справи слідує, що станом на 01 січня 2020 року було чинне Положення про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька, яке затверджене рішенням Луцької міської ради від 24 грудня 2019 року №68/85 (далі Положення).

Пунктом 3.1 Положення установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці міста перераховують до місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

При цьому, в абзаці другом пункту 3.3 Положення передбачено, що загальна кошторисна вартість нового будівництва нежитлових будівель та споруд визначається згідно з національними стандартами (ДСТУ), але приймається до розрахунку не меншою опосередкованої вартості спорудження житла для Волинської області, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво. У випадку відсутності кошторису будівництва вартість будівництва, визначається як опосередкована вартість спорудження житла для Волинської області, затверджена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво.

Оскільки відповідач є замовником нового будівництва нежитлової нерухомості, у відповідності до положень абзацу другого пункту 3.3 Положення, загальна кошторисна вартість такого будівництва приймається до розрахунку не меншою опосередкованої вартості спорудження житла для Волинської області, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (Мінрегіон) на момент отримання дозвільних документів на будівництво.

Сторона відповідача жодних доводів стосовно того, чому у своїх контррозрахунках вона не використовує приписи абзацу другого пункту 3.3 Положення не навела.

Фактично здійснюючи свій контррозрахунок відповідач безпідставно не враховує положення абзацу другу пункту 3.3 щодо мінімальної кошторисної вартості для проведення розрахунку, у взаємному зв`язку з пунктом 3.1 Положення, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема і Положенню, яке діяло на час спірних правовідносин.

На момент подання відповідачем повідомлення про початок будівельних робіт (дозвільний документ від 09.10.2019 № ВЛ 08) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 06.12.2018 № 335.

Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Волинської області становила 11 390 гривень.

Згідно зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.01.2021 № ВЛ 63 загальна площа приміщень прийнятого в експлуатацію об`єкта будівництва, згідно технічної інвентаризації, становить 862,3 кв.м.

Враховуючи наведене та зважаючи на норми пункту 3.1, абзацу другого пункту 3.2 Положення - розмір пайової участі, який підлягає стягненню із відповідача до бюджету складає 392 863,88 грн (862,3 кв.м. х 11 390 грн = 982 1597 грн; 982 1597 грн х 0,04 = 392 863,88 грн), а тому позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити.

2.2.4. Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих згідно статті 625 ЦК України.

Відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з доводами прокурора, що в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 у справі № 910/6053/19.

Враховуючи викладене, відповідач, який безпідставно зберіг у себе кошти пайової участі (з 19.01.2021 - день наступний за днем реєстрації декларації про готовність, по 12.12.2025 - день, який передує зверненню прокурора до суду із позовом), зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати та три проценти річних.

Загальний розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 19.01.2021 по - 12.12.2025 включно становить 349 729,98 грн, з яких: 291 995,13 грн - інфляційні втрати, 57 734,85 грн - три проценти річних, і суд задовольняє позов в цій частині також.

2.3. Розподіл судових витрат.

Оскільки суд задовольнив позов повністю, з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір у розмірі 8 911,12 грн, який сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Заступника керівника Луцької окружної прокуратури Мацюка Сергія Ярославовича в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету, інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Луцької міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету грошові кошти на загальну суму 742593,86 грн (сімсот сорок дві тисячі п`ятсот дев`яносто три гривні вісімдесят шість копійок), з яких: 392863,88 грн (триста дев`яносто дві тисячі вісімсот шістдесят три гривні вісімдесят вісім копійок) безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 291995,13 грн (двісті дев`яносто одна гривня дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень тринадцять копійок) інфляційних втрат та 57734,85 грн (п`ятдесят сім тисяч сімсот тридцять чотири гривні вісімдесят п`ять копійок) 3% річних.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, буд.14, ) судовий збір у розмірі 8911,12 грн (вісім тисяч дев`ятсот одинадцять гривень дванадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: держава в особі Луцької міської ради, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд.19, .

Представником позивача: заступник керівника Луцької окружної прокуратури Мацюк Сергій Ярославович, м. Луцьк, вул. Винниченка, буд.13, код ЄДРПОУ/Умовний код .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 27 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська