Провадження № 4-с/761/72/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року суддя Шевченківського районного суд м. Києва Матвєєва Ю.О. вивчивши матеріали скарги представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Рябко Р.О., заінтересовані особи: приватний виконавець Боднар Денис Володимирович, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на дії/бездіяльність приватного виконавця ,-

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 року представник скаржника - адвокат Рябко Р.О. звернувся до Шевченківського районного суд м. Києва із скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Боднар Денис Володимирович, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на дії/бездіяльність приватного виконавця.

У поданій скарзі заявник просив суд:

1. Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднаря Дениса Володимировича щодо проведення 29.12.2025 в межах виконавчого провадження № 78036842 оцінки майна, а саме: Земельної ділянки, Площа (га): 0.2216, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса АДРЕСА_1 , реєстраційний/кадастровий номер :04:003:0135, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

2. Визнати недійсним Звіт про експертну грошову оцінку майна Вих 29.12.2025-01, виконану Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦЮСТ» на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 , а саме: Земельна ділянка, Площа (га): 0.2216, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса АДРЕСА_1 , реєстраційний/кадастровий номер :04:003:0135, місцезнаходження: АДРЕСА_1.

24.03.2026 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Під час вивчення матеріалів вказаної заяви було встановлено, що остання подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, а також Розділу VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень), а відтак наявні правові підстави для залишення скарги без руху, з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи те, що скаржник звернувся зі скаргою до суду 19.03.2026р. та оскаржує дії приватного виконавця, які тривають з 08.05.2025р. (дата відкриття виконавчого провадження), а про порушення своїх прав повинен був поцікавитися самостійно, оскільки був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження, суд приходить до висновку про необхідність надання заявником доказів, що саме 16 березня 2026р., як він зазначає в своїй скарзі, а не раніше йому стало відомо про дії приватного виконавця, з якими він не погоджується.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що Розділом VIІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України не врегульовано питань щодо залишення скарги без руху у зв`язку з недодержанням зазначених вище вимог, враховуючи положення ч. 9 ст. 10 ЦПК України, суд вважає за можливе застосувати у даному випадку загальні норми цивільного процесуального закону, залишивши скаргу без руху з наданням строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Рябко Р.О., заінтересовані особи: приватний виконавець Боднар Денис Володимирович, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на дії/бездіяльність приватного виконавця - залишити без руху.

Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали суду. У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути скаржнику разом зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.О. Матвєєва

25 березня 2026 року