ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8438/23 Номер провадження 22-ц/814/439/26Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської Ради полтавської області про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 01.08.1993 року. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.07.2013 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.04.2016 року шлюб між ними було розірвано, місце проживання дитини визначено з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення суду про стягнення аліментів відповідачем не виконується і станом на 22.09.2023 борг по аліментам складає 240 422,68 грн. Крім того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, він також нехтує сином та не приймає участі у його вихованні, медичному забезпечені. За роки навчання дитини у школі жодного разу батько дитини не з`явився на батьківські збори. Він не цікавиться життям сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по його вихованню, не відвідує його.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 липня 2025 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав буде спрямоване на захист прав та інтересів дитини.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Гонтаря В.М., просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що судом не було встановлено свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості його як батька до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що він становив загрозу для здоров`я та розвитку сина.

Вказував, що відповідач наполегливо заперечував проти позбавлення його батьківських права та вчиняв дії для відновлення та розвитку стосунків із сином.

Також вказував, що відповідач має сумнів щодо об`єктивності висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав, оскільки підставою такого висновку стало те, що відповідач, начебто, не відповів на телефонний дзвінок, коли його викликали для співбесіди на засідання опікунської ради.

Зазначав, що позивач не довела, що відповідач 11 років не проявляв ніякого інтересу та уваги до сина, тому, висновки суду про це є безпідставними та є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

Посилався на те, що у судовому засіданні відповідач пояснив, що причиною зазначеної ситуації є поведінка позивача та її матері, які повністю заборонили дитині спілкуватися з батьком.

Позбавлення батьківських прав відповідача, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною та вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам малолітнього сина.

Також звертає увагу, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2012 року. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 квітня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.07.2013, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі /4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення сином трирічного віку, починаючи з 04.07.2013.

Відповідно довідки-розрахунку від 03.01.2025, наданого Автозаводським ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.01.2025 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 309 416,04 грн. 21 вересня 2023 року винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 120 211,34 грн.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1277 від 06.06.2024 року був затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 147-153).

Відповідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та виходячи з інтересів дитини, вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок мотивований тим, що органом опіки та піклування встановлено, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час не виконує батьківських обов`язків стосовно свого сина. З 2013 року він не підтримує стосунків з дитиною, не бере участі у його вихованні та розвитку, не спілкується з ним і не надає матеріальної допомоги. За даними виконавчої служби, у нього накопичилася значна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.03.2024 року становила 275 186,79 грн. Дитина перебуває на обліку в амбулаторії АЗПСМ № 6 КНМП «ЦПМСД № 3» м. Кременчука, на прийом лікаря-педіатра звертається у супроводі матері ОСОБА_1 , відомості щодо звернення дитини на прийом до лікаря-педіатра у супроводі батька, в закладі охорони здоров`я відсутні.

Із інформації Кременчуцького ліцею № 17 «Вибір» імені Н.Г. Неленя від 29.11.2023 за № 0-26/359 вбачається, що ОСОБА_5 , учень 5 класу, навчається у ліцеї з першого класу. Мати цікавиться розвитком дитини, регулярно підтримує зв`язок з класним керівником та приділяє належну увагу вихованню сина. Батько за роки навчання дитини жодного разу не з`являвся в ліцеї. Дитина проживає з матір`ю в належних житлово-побутових умовах, оточена турботою та увагою з боку матері, забезпечена всім необхідним для життя та розвитку.

З метою з`ясування думки дитини щодо позбавлення її батька батьківських прав, було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , 2012 р.н., який в ході бесіди повідомив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав батька. Батька ОСОБА_2 не пам`ятає та не впізнає його при можливій зустрічі, він не бере участі у його житті, не вітає його зі святами, ніяким чином не спілкується з ним. Пояснюючи свою позицію, дитина висловила думку, що почуттів до батька не має ні позитивних, ні негативних, бо він є просто чужою людиною. 2

7.03.2024 ОСОБА_2 подав до служби у справах дітей письмові пояснення, в якому повідомив, що колишня дружина забрала їх спільного сина та перешкоджає спілкуванню з ним, заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, має намір брати участь у вихованні сина. На засідання комісії 01.05.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 останній не з`явився, не зважаючи на належне повідомлення його про дату та час проведення засідання. На телефонні дзвінки спеціаліста служби у справах дітей ОСОБА_2 не відповідав, при першій розмові кинув слухавку, а тому з`ясувати причини його неявки не вдалося.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що збереження батьківських прав відповідачем ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 не сприятиме гармонійному розвитку дитини. Збереження батьківських прав за особою, відсутньою у житті сина 11 років створить почуття невизначеності у житті дитини, такий стан не сприятиме нормальному психічному та емоційному розвитку дитини. Суд врахував відсутність відповідача у житті дитини фізично, духовно і матеріально.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Європейський суд з прав людини також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) Європейський суд з прав людини також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків у даній справі не встановлено та позивачем не доведено.

Судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що батько дитини не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі встановлено, що відповідач бажає виховувати сина, намагається усіма доступними способами приймати участі у його житті, що вказує на його зацікавленість у збереженні зв`язків із своєю дитиною. Такий факт свідчить про його інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні та утриманні.

У доводах апеляційної скарги відповідач посилався на те, що причиною не спілкування його із сином є поведінка позивача, яка заборонила дитині спілкуватися з батьком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Відповідач бажає спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні, активно заперечує проти позбавлення його батьківських прав та враховуючи поведінку сторін по справі, між якими існує особистий конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини, зокрема в частині її права на спілкування з батьком та збереження зв`язків із сім`єю.

У даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина не відповідає інтересам самої дитини. Наявні у матеріалах справи докази, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дитини.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На переконання колегії суддів, орган опіки і піклування при наданні висновку, не врахував насамперед інтереси дитини.

Колегія суддів зауважує, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували на наявність підстав для застосування стосовно ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

У матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків або зловживала алкогольними напоями, а також належні та допустимі докази вчинення ним домашнього насильства щодо дитини і притягнення до відповідальності за вчинення таких дій.

Колегія суддів наголошує, що метою позбавлення батьків їх батьківських прав є захист дитини та обмеження присутності у її житті того, із батьків, хто здатен заподіяти реальну непоправну шкоду її життю, здоров`ю та психологічному благополуччю, а не винесення формального судового рішення.

Судом апеляційної інстанції не встановлено негативного впливу батька на дитину.

З урахуванням встановлених обставин у цій справі, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, дійшов передчасного висновку про задоволення позову з підстав нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини в їх діях.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги, сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1288,32 грн, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 липня 2025 року скасувати. Ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської Ради полтавської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1288,32 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль