ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/857/25
Провадження № 2/505/1260/2026
30 березня 2026 року місто Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дзюбинського А.О.,
секретаря судового засідання Антонюк Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Стислий виклад позицій учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 15 700 грн.
Позов мотивовано тим, що 16.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024, який є додатком до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 100983802 від 11.01.2022, укладеного між кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та позичальником, відповідачем у цій справі, у розмірі 15 700 грн, з яких 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 250 грн - заборгованість за відсотками, 1 450 грн - заборгованість за комісією.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первинних кредиторів. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЄАПБ», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в сумі 15 700 грн.
Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн та витрати пов`язані з розглядом справи (витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів) в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 17.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
07.01.2026 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк».
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
У визначену дату та час судового засідання відповідач у справі не з`явилась.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
При цьому, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 30.03.2026 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 5 000 грн із загальним строком на 15 днів з 11.01.2022 до 26.01.2022 (п. 1.2. - 1.4. Договору).
Пунктом 1.5. Договору сторони погодили, що орієнтовна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 8 700 грн.
Згідно із п. 1.5.1 комісія за надання кредиту складає 29 % від суми позики - 1 450 грн.
Відповідно до п. 1.5.2., 1.6. договору проценти за користування кредитом становлять 3 % в день та стандартна базова процентна ставка 5 %.
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору (із додатками № 1 та 2, 3 та Правилами) договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, порядок надання коштів визначено у п. 2.1. договору - надаються позичальнику безготівково на банківську карту позичальника.
Відповідно до п. 6.2. одноразовий ідентифікатор надсилається кредитодавцем за допомогою SMS повідомлення на мобільний телефон позичальника, через сайт кредитодавця.
Відповідно до графіку платежу за договором про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022, складеного позикодавцем ТОВ «Мілоан» загальна вартість кредиту становить 8 700, в тому числі 5 000 грн тіло кредиту, 2 250 грн - проценти за користування кредитом, 1 450 грн - комісія за надання кредиту, за період з 11.01.2022 до 26.01.2022.
Відповідно до умов п. 3.2.6. договору сторони погодили, що позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника.
Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо умов кредитування, які є ідентичними тим, що зазначені у договорі про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022, зокрема щодо строку дії договору 15 днів.
Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений первісним кредитором, відповідно до якого у період щоденно у період з 11.01.2022 до 26.01.2022 нараховувались проценти в розмірі 150 грн (відповідно до п. 1.5.2. договору) та з 27.01.2022 до 24.02.2025 - 250 грн. Первісним кредитором здійснено нарахування комісії в сумі 1 450 грн - 11.01.2022, нарахування зобов`язання за тілом кредиту 5 000 грн - 11.01.2022. Інші відомості про погашення відповідачем заборгованості розрахунок не містить.
Договір містить умови пролонгації строку дії договору (п. 2.3. договору) - умовою продовження строку дії договору передбачено активні дії позичальника, разом з тим, позивач не посилається у позовній заяві на обставини продовження строку дії договору.
Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 16072024 від 16.07.2024, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за договором про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022, що укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем у цій справі ОСОБА_1 .
Факт укладення договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 та передання права вимоги за договором про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022 підтверджується безпосередньо самим договором, актом прийому-передачі реєстру боржників від 16.07.2024, витягом із вказаного реєстру стосовно заборгованості ОСОБА_1 . Так, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 містить відомості про заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 100983802 на суму 15 700 грн, в тому числі 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 250 грн - заборгованість за відсотками, 1 450 грн - заборгованість за комісією.
Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок відступлення права вимоги (договорів факторингу).
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16.
Так, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).
Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц).
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 11.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022, відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 5 000 грн на строк 15 днів із визначеними процентними ставками.
Право вимоги за вказаними договором відступлено на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Щодо стягнення процентів
Оцінюючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з того, що відповідно до умов договору про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022 строк кредитування становив 15 днів - з 11.01.2022 по 26.01.2022. Саме в межах цього строку позичальник мав можливість правомірно користуватися наданими кредитними коштами, що відповідає правовій природі процентів як плати за користування кредитом.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували продовження строку дії кредитного договору, зокрема шляхом пролонгації, що відповідно до умов договору вимагало вчинення позичальником активних дій. Посилання на факт нарахування процентів після 26.01.2022 не підтверджує існування правових підстав для такого нарахування, оскільки саме по собі здійснення кредитодавцем розрахунку не свідчить про зміну строку дії зобов`язання.
Таким чином, суд доходить висновку, що підлягають стягненню проценти за користування кредитом лише за період з 11.01.2022 по 26.01.2022, тобто за 15 днів, у розмірі, визначеному умовами договору та підтвердженому наданим розрахунком, зі ставкою 3 % в день, та становлять 2 250 грн (5 000 грн х 0,03 х 15 днів)
Щодо стягнення комісії за надання кредиту в сумі 1 450 грн та стягнення заборгованості щодо виконання основного зобов`язання (повернення тіла кредиту)
Згідно з пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит № 100983802 від 11.01.2022 сторони прямо погодили, що за надання кредиту позичальник сплачує комісію у розмірі 29 % від суми кредиту, що становить 1 450 грн. Зазначена умова викладена у тексті договору, з яким відповідач погодилась при його укладенні, що підтверджується використанням одноразового ідентифікатора як електронного підпису.
Комісія за надання кредиту за своєю правовою природою є платою за фінансову послугу, яка надається кредитодавцем у момент видачі кредиту, та не є санкцією або відповідальністю за порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є платою за користування кредитними коштами у часі, комісія є одноразовим платежем, пов`язаним із фактом укладення договору та наданням кредитних коштів позичальнику.
Матеріали справи містять докази фактичного перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 5 000 грн, що свідчить про належне виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредиту, а відтак - і про настання передбаченої договором підстави для сплати комісії.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а укладений сторонами договір є обов`язковим для виконання. Оскільки умова щодо сплати комісії є чітко визначеною, погодженою сторонами та такою, що не суперечить суті кредитного зобов`язання, суд вважає вимогу про її стягнення обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у частині: 5 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 2 250 грн - проценти за користування кредитом, нарахованих за період фактичного строку кредитування - з 11.01.2022 по 26.01.2022, 1 450 грн - комісії за надання кредиту.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги на загальну суму 8 700 грн, в частині стягнення 5 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 1 450 грн комісії за надання кредиту та 2 250 грн процентів, нарахованих за фактичний 15-денний строк кредитування.
У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 7 000 грн процентів, нарахованих поза межами строку дії договору, суд відмовляє через їх безпідставність. Судом встановлено, що позивач не надав доказів пролонгації кредиту, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за статтею 1048 ЦК України припиняється зі спливом визначеного договором строку кредитування, оскільки після цього моменту позичальник уже не має права на правомірне користування коштами.
Розподіл судових витрат у справі
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судовий збір
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог в сумі 1 677,94 грн (3 028 грн х (8 700 грн / 15 700 грн)).
Витрати пов`язані з розглядом справи
Позивачем при зверненні до суду зазначено про витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку.
Так, ст. 133, 140 ЦПК України передбачають, що до судових витрат належать, зокрема, витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду.
Позивачем не надано належного розрахунку таких витрат, у зазначеній справі судом забезпечення доказів не застосовано, докази за місцезнаходженням не досліджувались, на підтвердження обставин витребування доказів представником позивача та понесення витрат підтверджуючих документів суду не надано.
Відтак, за недоведеності обставини наявності витрат у позивача, пов`язаних з розглядом справ, відсутні підстави для прийняття рішення щодо їх розподілу.
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 49, 76, 81, 120, 123, 126, 127, 141, 178, 247, 258, 259, 263-265, 278 ЦПК України, ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 100983802 від 11.01.2022, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», в розмірі 8 700 (вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок, в тому числі 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 450 грн - заборгованість зі сплати комісії за надання кредиту та 2 250 грн - заборгованість зі сплати процентів.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у сумі 1 677 (одну тисячу шістсот сімдесят сім) гривень 94 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 30.03.2026.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2
Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ