Справа №463/2917/26
Провадження №2-о/463/132/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

27 березня 2026 року м. Львів

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Ціпивко І.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОБЕТОН-ПРОЕКТ», про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановила:

адвокат Свищо С.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, якою просить встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_2 і ТзОВ «ПРОБЕТОН-ПРОЕКТ» з 11 червня 2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026 року визначено головуючу суддю Ціпивко І.І. для розгляду.

Оглянувши та проаналізувавши матеріали заяви, приходжу до такого висновку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому згідно з ч. 2 даної статті цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 вказаної статті Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15 листопада 2018 року, № 61-34884св18 від 14 листопада 2018 року та постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц).

В свою чергу, суд може встановити юридичний факт, якщо це не впливає на права інших. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15 квітня 2020 року у справі №302/991/19, яка враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить встановити факт припинення трудових відносин між ним та ТзОВ «ПРОБЕТОН-ПРОЕКТ» з 11 червня 2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України, покликаючись на те, що фактично такі трудові відносини припинилися ще 11.06.2022 року, оскільки заявник не виконує роботу за трудовим договором з роботодавцем, останній в свою чергу не сплачує заробітну плату. Крім цього, стверджує, що не має можливості скерувати роботодавцю заяву про його звільнення, так як підприємство припинило свою діяльність у зв`язку із смертю ОСОБА_3 .

Трудове законодавство України передбачає єдині загальні підстави припинення трудового договору (ст. 36 КЗпП). Для деяких категорій працівників у законодавстві встановлений і ряд додаткових підстав (статті 37, 41 КЗпП України та інші законодавчі акти).

При звільненні працівника в трудову книжку повинні вноситися записи про причини (підстави) звільнення відповідно до формулювання їх у законодавстві і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Всі підстави припинення трудового договору можна класифікувати в залежності від двох критеріїв: 1) виду юридичного факту, який є причиною припинення; 2) волевиявлення яких саме суб`єктів спричинило припинення трудового договору.

За першим критерієм розрізняється припинення трудового договору в зв`язку з певними подіями (закінчення строку договору, смерть працівника), а за другим - у зв`язку з певними юридичними діями: взаємне волевиявлення сторін; ініціатива працівника; ініціатива власника або уповноваженого ним органу; ініціатива третіх осіб, які не є стороною трудового договору; порушення правил прийому на роботу.

Таким чином, припинення трудових відносин має виражатись у певній юридичній формі.

Отже, факт існування між заявником та роботодавцем трудових правовідносин обумовлює існування спору про право продовження трудового договору чи його розірвання, а припинення трудового договору має певні правові наслідки як для заявника, так і для роботодавця.

Відтак, звернувшись до суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин, заявник ОСОБА_1 зазначив, що з 19.03.2019 року перебував у трудових відносинах з ТзОВ «ПРОБЕТОН-ПРОЕКТ», фактично з 11 червня 2022 року такі трудові відносини припинено.

Заявник вказує, що не можу бути офіційно працевлаштований, оскільки у його трудовій книжці відсутній запис про його звільнення за попереднім місцем роботи.

Відтак, із змісту заяви вбачається, що між заявником та ТзОВ «ПРОБЕТОН-ПРОЕКТ» існує спір щодо припинення трудових відносин, тобто трудовий спір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.05.2018 справа №235/3754/17.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 367/643/21, викладено правову позицію, що припинення трудових відносин породжує права та обов`язки як для працівника, так і для роботодавця, зокрема, в частині проведення з працівником усіх необхідних розрахунків. Відтак, у разі припинення трудових відносин між сторонами може мати місце спір щодо дати такого припинення, підстав припинення трудового договору, які визначені трудовим законодавством, та проведення розрахунків тощо, а отже в цій справі між сторонами трудового договору існує спір про право, який може бути вирішений лише в порядку позовного провадження, в зв`язку з чим наявні підстави для залишення заяви без розгляду.

За таких обставин в порядку окремого провадження може бути встановлений лише певний факт, не пов`язаний із наступним вирішенням спору, а із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин, вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи наведене вище, а також те, що вимоги заяви не підлягають розгляду за правилами окремого провадження в порядку цивільного судочинства, приходжу до висновку, що у відкритті провадження за даною заявою слід відмовити, роз`яснивши заявниці її право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 10, 19, 186, 260, 261, 293, 294, 296, 315, 353-355 ЦПК України, суд -

постановила:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОБЕТОН-ПРОЕКТ», про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що розгляд трудового спору віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОБЕТОН-ПРОЕКТ», місцезнаходження: 79014, м. Львів, вул. Кутова, 7, кв. 3, .

Суддя Ірина ЦІПИВКО