У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючого-судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання - Дуб В.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опаленик Михайло Юрійович, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, у якому просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітньодитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, про що повідомлено учасників справи.

Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, 16.02.2026 представник позивача - адвокат Петренко В.А. подав заяву про розгляд підготовчого засідання без участі сторони позивача, за наявними у ній матеріалами та призначення справи до судового розгляду.

Відповідач та представник третьої особи у підготовче судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про відкладення не подавали.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 3 ст. 175 ЦПК України регламентовано вимоги, які повинна містити позовна заява, зокрема:

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини .

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Позивач звертається до суду із позовною заявою про встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей батьком, тобто, на думку позивача, між сторонами наявний спір про право, відтак позивач вважає за необхідне здійснювати розгляд справи про встановлення факту у позовному провадженні.

При цьому, із змісту позовної заяви не вбачається за можливе встановити суть спору про право між сторонами, з огляду на відсутність в діях відповідача ОСОБА_2 активних ознак впливу на права та свободи позивача, що призвели до їх порушення.

Окрім цього доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Наведений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, спираючись на наведений правовий висновок суду касаційної інстанції, який у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим для врахування при розгляді даної цивільної справи, враховуючи, що позивачем у цивільній справі заявлено єдину позовну вимогу про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, яка (вимога) таким чином не може бути належним та ефективним способом захисту, оскільки не може утворювати собою самостійний предмет доказування у справі, а навпаки може бути лише складовою іншого предмета доказування, певною фактичною обставиною, одним із обґрунтувань позовних вимог у спорі між сторонами щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

В свою чергу, встановлення заявленого позивачем факту про його самостійне утримання та виховання дітей батьком має відбуватись в ході розгляду сімейного спору сторін з приводу виконання ними обов`язків з виховання дитини та шляхом зазначення про доведеність чи ні означеного факту, як обґрунтування позову, у мотивувальній частині відповідного судового рішення, а не у його резолютивній частині, як фактично просить позивач.

Також, слід зазначити, що норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. У разі відмови заявнику в прийнятті певних документів, якими він підтверджує наявність відповідних обставин чи в прийнятті певного рішення, заявник має право оскаржити такі дії чи рішення до суду. А суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Тобто, вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями тощо.

За наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем заявлено вимогу, яка не може бути самостійно заявленою.

З огляду на викладене, позивачу слід уточнити обставини, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, із зазначенням доводів, які вказували б на наявність спору про право між сторонами.

Крім того, згідно із ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Позивачем не зазначено, чи розглядалось органом опіки та піклування питання про встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей батьком із винесенням письмового висновку, та, відповідно, не надано висновок органу опіки та піклування щодо даного питання.

Крім того, позивач вказує, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини йому необхідно як підставу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобовязані, в тому числі, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підстав частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;.

Враховуючи, що у випадку задоволення заявлених вимог, у позивача виникне право на тримання можливої відстрочки від мобілізації, позивачем не вирішено питання щодо участі в справі в якості третьої особи відповідного ТЦК та СП або військової частини, на який покладено обов`язки по виконанню Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію».

Згідно ч.11 ст.187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк, п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх усунення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.62, 177, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, - залишити без руху.

Позивач має право протягом строку, п`ять днів, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути вказані недоліки. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило