Справа № 461/9787/24 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/4376/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій.

Просив визнати неправомірними та скасувати дії т.в.о ректора ЛьвДУВС Середи В.В., проректора з економічних питань та матеріального забезпечення ЛьвДУВС ОСОБА_5 , начальника відділення юридичного забезпечення ЛьвДУВС Шевчука А.В., голови профспілкової організації ЛьвДУВС Медвідь Н.В. щодо прийняття рішення засідання адміністрації та профспілкового комітету ЛьвДУВС від 19 листопада 2012 року, оформлено протоколом №1 про надання черговику ОСОБА_2 та членам його сім`ї ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ) котрий перебуває в контрольному списку працівників ЛьвДУВС від 06 листопада 2006 року під №15 та в пільговому (позачерговому) списку ЛьвДУВС з 06 листопада 2006 року під №1 трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,7 кв.м. (житлова площа 51,1 кв.м.), судовий збір покласти на відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання неправомірними дій - відмовлено.

11 листопада 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду із заявою, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_1 понесені ОСОБА_2 судові витрати, а саме: витрати пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29 500 гривень.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, в суді першої інстанції задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000 грн компенсації витрат на правничу допомогу.

У решті заявлених вимог відмовлено.

Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що розмір стягнутих з нього витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям їх дійсності та необхідності, розумності їхнього розміру, з врахуванням складності справи та фінансового стану учасників.

Оскільки ОСОБА_2 є третьою особою в даній справі, а не відповідачем, заявлений ним розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не може перевищувати 5000 грн.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присудженні з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок з їх сплати та чи була сума обґрунтованою, тому під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Просить додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити стягнуті з нього на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу.

20 січня 2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що ОСОБА_2 і є третьою особою у справі, однак він є власником спірної квартири і будь-які обставини справи чи результат розгляду справи впливатиме в першу чергу на його житлові права та його право власності на квартиру та можуть призвести до їх позбавлення. Відтак, змушений брати участь у судових процесах.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, п ід час розгляду справи заперечував проти задоволення позовних вимог, зокрема подавав процесуальні документи по суті спору, брав участь у судових засіданнях; його доводи були враховані судом першої інстанції та покладені в основу рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Таким чином, вважає, що суд вірно у відповідності до ч.1, 2, 12 ст.142 ЦПК України стягнув з позивача судові витрати понесені третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року у справі №461/9787/24.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат сторін на професійну правничу допомогу суд першої інстанції, враховуючи складність справи (позов розглянутий у порядку загального позовного провадження), час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги (участь у судових засіданнях та час витрачений на обґрунтування позиції сторони і надання консультацій для її погодження), обсяг наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), предмет позову, а також значення справи для кожної сторони, кількість, обсяг та зміст документів поданих суду сторонами, тривалість провадження у справі з врахуванням процесуальної поведінки сторін, складність та категорія справи, прийшов до висновку, що заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000 гривень витрат сторони на правничу допомогу.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що професійна правнича допомога надавалась ОСОБА_2 адвокатом Сеньківим Андрієм Ігоровичем на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 14/09/22 від 14 вересня 2022 року та ордеру надання правничої допомоги від 06 жовтня 2022 року.

Згідно з актом приймання передачі наданих послуг від 07 листопда 2025 року,, адвокатом надано наступні юридичні послуги клієнту ОСОБА_2 : вивчення та правовий аналіз матеріалів позову, підбір судових рішень, які мають преюдиційне значення для справи, підготовка пояснень третьої особи по суті позовних вимог для спростування доводів позову, надіслання копії пояснень учасникам справи, подання пояснень третьої особи по суті позову до суду, представництво в судових засіданнях 06 лютого 2025 року, 31 березня 2025 року, 15 квітня 2025 року, 17 вересня 2025 року, 30 жовтня 2025 року, 07 листопада 2025 року.

Загальна вартість наданих послуг, які стосуються надання правничої допомоги у даній справі складає 29 500 гривень.

Відповідно до долучених до матеріалів заяви квитанцій до прибуткового касового ордеру, ОСОБА_2 здійснив оплату адвокатських послуг у розмірі 27000 грн. 00 коп.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п.4.1. договору про надання правової допомоги № 14/09/22 від 14 вересня 2022 року, за послуги надані виконавцем, клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірі, що погоджується сторонами по кожному завданню клієнта окремо. Остаточний розмір гонорару визначається у акті приймання-передачі наданих послуг.

З урахуванням вказаних положень закону та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає, що Перепелицею А.В. документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10 жовтня 2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 березня 2021 у справі № 910/15621/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц), Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

З урахуванням складності та категорії справи, обсягу доказів у справі, вивчення та правовий аналіз матеріалів позову, підбір судових рішень, які мають преюдиційне значення для справи, підготовка пояснень третьої особи по суті позовних вимог для спростування доводів позову, надіслання копії пояснень учасникам справи, подання пояснень третьої особи по суті позову до суду, не потребували від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу, тож вартість послуг зі складання пояснення третьої особи в сумі 14 500 грн, колегія суддів вважає явно завищеною та не співмірною з вказаними критеріями та обсягом складених документів.

Також, колегія суддів вважає, що сукупна вартість послуг адвоката в сумі 15 000 грн. за представництво інтересів клієнта в судових засіданнях, є завищеною та не співмірною витраченому часу.

Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та взаємовідносин між сторонами, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги, присуджені до стягнення судом першої інстанції, в розмірі 15 000 грн у даному випадку є завищеними, оскільки не є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих ним послуг, а тому їх розмір має бути зменшений.

Отже, з урахуванням обсягу та складності наданих послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи судом першої інстанції, категорії справи, ціни позову, обсягу доказів у справі, кількості та змісту складених процесуальних документів, кількості і тривалості судових засідань, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване додаткове рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу - змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 15 000 грн. до 5000 грн.

Тому, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень компенсації витрат на правничу допомогу.

У решті заявлених вимог заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.