П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 564/2428/25

Провадження № 22-ц/4815/84/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна (транспортний засіб), що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ майна (транспортного засобу), що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просила суд визнати автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля Opel Astra 2005 року випуску в сумі 102381,96 грн. та стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2025 року позов задоволено.

Визнано автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки вартості транспортного засобу Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 у сумі 102381 (сто дві тисячі триста вісімдесят одну) грн. 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 3743 (три тисячі сімсот сорок три) грн. 88 коп. у відшкодування витрат за проведення експетрного дослідження та 12000 (дванадцять тисяч) грн. у відшкодування витрат на правову допомогу позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу майна (транспортний засіб), що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з нього 65 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно поклав в основу рішення висновок експертного дослідження, який є неналежним та недопустимим доказом, оскільки складений без згоди власника транспортного засобу, на підставі недійсних документів та з порушенням вимог процесуального закону.

Також апелянт вказує на неправильне визначення вартості спірного майна, оскільки судом не враховано фактичний технічний стан автомобіля, його зношеність та обставини його відчуження, у зв`язку з чим визначена експертом вартість є суттєво завищеною.

Крім того, апелянт стверджує, що між сторонами існувала домовленість щодо продажу транспортного засобу, а позивачка отримала грошові кошти у розмірі 65 000 грн, що, на його думку, свідчить про відсутність підстав для стягнення додаткової компенсації.

Апелянт також посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив подані ним докази, не надав належної оцінки обставинам справи, зокрема щодо відчуження транспортного засобу третій особі, та фактично проігнорував його доводи.

Окремо апелянт заперечує проти розміру стягнутих судових витрат на правничу допомогу, вважаючи їх завищеними та неспівмірними зі складністю справи.

09 березня 2026 року від представника відповідача надійшли доповнення до апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку на їх подання.

Відповідно до положень частини 1 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Отже, право на доповнення чи зміну апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на апеляційне оскарження. Стаття 364 ЦПК України не надає апеляційному суду права вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, тому відповідні заяви, подані після визначеного законом строку, не можуть прийматися до розгляду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Артерчук Лілія Володимирівна подала відзив, де заперечує доводи апеляційної скарги.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що апеляційна скарга є необґрунтованою та зводиться до незгоди з оцінкою доказів, тоді як суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і застосував норми права. Спірний автомобіль є спільною сумісною власністю, а його відчуження відповідачем відбулося без згоди позивача та не в інтересах сім`ї, що дає підстави для стягнення компенсації. Висновок експертного дослідження є належним доказом вартості майна, альтернативної оцінки відповідач не надав. Доводи про передачу коштів, зменшення вартості авто та неспівмірність витрат на правничу допомогу належними доказами не підтверджені. Підстав для звільнення від сплати судового збору немає, оскільки спір не пов`язаний зі статусом учасника бойових дій.

19 листопада 2025 року від представника відповідача надійшла відповідь на відзив (письмові пояснення), 09 березня 2026 року від представника відповідача, крім доповнень до апеляційної скарги, надійшли письмові пояснення.

11 березня 2026 року від представника позивача надійшли заперечення на доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 174 ЦПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.

Оскільки сторони не обґрунтовували необхідність подання таких пояснень, а за своїм змістом вони доповнюють апеляційну скаргу та відзив, однак подані за межами строків, колегія суддів залишає їх без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості транспортного засобу Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 у сумі 102381 грн. 96 коп. та розподілу судових витрат, тому в іншій частині не переглядається.

Згідно зі ст.ст. 21, 60, 69, 70, 71 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що 08.08.2020 між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Сторони під час перебування у шлюбі придбали автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , який 11.11.2021 було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.11).

Відповідач 22.07.2022 надав довіреність позивачці на право відчудження (продаж, обмін), передачу в оренду, позичку, найм, керування, зняття з реєстраціного обліку спірного автомобіля (а.с.14).

02 квітня 2025 року ОСОБА_4 звернувся до Покровського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (ухвала Покровського районного суду міста Кривого Рогу у справі № 212/3532/25).

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року шлюб, зареєстрований 08 серпня 2020 року у Виконавчому комітеті Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, актовий запис №18 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

21 квітня 2025 року відповідачем спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025 було продано ОСОБА_5 та 22.04.2025 вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.52-53). За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 130000,00.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається з матеріалів справи, ще 02 квітня 2025 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, що свідчить про фактичне припинення сімейних відносин.

Незважаючи на це, відповідач 21 квітня 2025 року здійснив відчуження спірного транспортного засобу, тобто в період, коли питання поділу майна набуло актуальності.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відчуження спірного майна не може розцінюватися як таке, що здійснене в інтересах сім`ї, оскільки на момент його вчинення сімейні відносини між сторонами фактично були припинені, а між ними існував спір.

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що грошові кошти, отримані від відчуження транспортного засобу, були використані в інтересах сім`ї або передані позивачці.

Про це свідчить і вимога ОСОБА_4 викладена в апеляційній скарзі про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 , як компенсацію 65000 грн.

Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах.

Висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-25/7256-АВ від 13 травня 2025 року підтверджується, що ринкова вартість спірного автомобіля Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , станом на дату проведення експертизи (13.05.2025), становить 204763,92 грн. (а.с.18-26).

При цьому для проведення експертного дослідження був наданий спірний автомобіль.

Всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач власної оцінки спірного автомобіля не надавав, належними та допустимими доказами висновку експертного дослідження №ЕД-19/118-25/7256-АВ від 13 травня 2025 року не спростовував, клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи не заявляв.

Твердження апелянта щодо недопустимості експертного висновку з підстав його проведення без згоди нового власника транспортного засобу, а також використання недійсних документів, були предметом дослідження суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки на момент проведення дослідження позивачка володіла відповідними документами на транспортний засіб, а сам висновок складено до отримання інформації про перереєстрацію автомобіля.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо допустимості доказу, оскільки зазначений документ містить відомості щодо вартості (оцінки) спірного майна, складений спеціалістом Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, який володіє відповідними спеціальними знаннями, та відповідає ознакам письмового доказу у розумінні статті 95 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що суд мав виходити з фактичної вартості продажу транспортного засобу, а не його ринкової вартості, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до усталеної судової практики при вирішенні спорів про поділ майна подружжя враховується дійсна (ринкова) вартість майна на час розгляду справи, а не ціна, визначена сторонами у правочині.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та не містять посилань на обставини, які б не були предметом дослідження суду або спростовували його висновки.

Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що такі витрати підтверджені належними доказами, їх розмір визначений з урахуванням вимог статті 137 ЦПК України, а сам по собі розмір гонорару не свідчить про його необґрунтованість.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 березня 2026 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.