Дата документу 26.02.2026
Справа № 334/6059/25
Провадження № 2/334/279/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів» звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 31 663,03 гривень, яка складається з загальної заборгованості по тілу кредиту у сумі 20041.87 грн.; заборгованості по відсоткам у сумі 2.95 грн. та загальної заборгованості по комісії у сумі 11618.21 гривень.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 10.07.2025 року.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та додатками до нього направлено відповідачу з роз`ясненням права на подання відзиву на позовну заяву.

Скориставшись своїм правом, відповідачка ОСОБА_1 через свого представника подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд заявлені позовні вимоги залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідачка зазначала, що матеріали справи не містять підписів відповідача. У кредитному договорі, у паспорті споживчого кредиту, у графіках платежів, є лише паспортні дані позичальника. Крім того, позивач не надав суду належного розрахунку, який би узгоджувався із умовами договору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, що не може бути правовою підставою для стягнення заявлених сум, а також не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Також, представник відповідача просив взяти до уваги, що розмір нарахованої комісії прирівнюється до половини заборгованості за кредитом, що суперечить принципам добросовісності та справедливості у договірних правовідносинах.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідач та її представник, вважають позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана до відповідача, ОСОБА_1 , з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.

Отримавши відзив на позовну заяву, представник позивача направив відповідь на відзив, де представник позивача доводив факт укладання відповідачем кредитного договору його підписанням безпосередньо ОСОБА_1 , тому заперечення у цій частині є необґрунтовані.

За весь період перебування права вимоги по кредитному договору у ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Відтак, Позивач лише просить суд стягнути з відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором на дату відступлення права вимоги до позивача.

З вищенаведених підстав, представник позивача просив суд задовольнити вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі.

Під час підготовки справи до слухання, суд своєю ухвалою від 30.10.2025 року витребував у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» Код ) виписку по особовим рахункам за Кредитним Договором № від 12 січня 2021 року та докази перерахування коштів за Кредитним Договором № від 12 січня 2021року.

На виконання ухвали суду, АТ «Таскомбанк» надав суду відповідні докази, зокрема: виписки по особовим рахункам кредитного договору, укладеного з позичальником та довідку ТОВ «ФК «ЦФР» кредитних коштів згідно кредитного договору № від 12 січня 2021року.

Інших процесуальних дій не вчинялося.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином. В поданій позовній заяві представник позивача просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися, проте, надали суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутністю відповідача та її представника.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову та обґрунтування заперечень проти нього, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для незадоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2021 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № . Цей Договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК ЦФР», які розміщені на сайті TOB «ФК ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення Договору та до яких позичальник приєднався підписавши Договір, складають єдиний кредитний договір.

На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором.

15.05.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними Договорами, Договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31663,03 грн., з яких: 20041, 87 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 2,95 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 11618, 21 грн. - загальна заборгованість по комісії, 0 грн. - пеня/штрафи.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 15.05.2024, жодних штрафних санкцій не здійснювалися. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № № від 12.01.2021 в сумі 31663, 03 грн.

Доказів повернення грошових коштів матеріали справи не містять.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд вважає встановленим факт укладення між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитного договору № від 12.01.2021. Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами та правилами надання кредиту.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

Факт отримання грошових коштів від ТОВ «ФК «ЦФР» відповідач не спростував.

Згідно з ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Судом встановлено, матеріали справи не містять відомостей, що станом на момент укладення договорів факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги первісного кредитора до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 12.01.2021 на дату відступлення прав вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом.

Так, договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, доданий до матеріалів справи, укладений 07.10.2016, та № НІ/11/19-Ф, доданий до матеріалів справи, укладений 15.05.2024.

Пунктами 2.1 Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 та п.1.1. Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 передбачено право відступлення права вимоги після передачі грошових коштів (ціни продажу).

Однак, на момент укладення договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, боргові зобов`язання за кредитним договором від 12.01.2021 р. ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 07.10.2016 року, а в подальшому і новому кредитору ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що в тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77,78 ЦПК України, на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги за кредитним договором № від 12.01.2021 на користь АТ «ТАСКОМБАНК», а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як черговий правонаступник кредитора АТ «ТАСКОМБАНК», набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. За таких обставин, позовні вимоги з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором № від 12.01.2021 не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Керуючись ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: Козлова Н. Ю.