Справа № 132/2503/25
Ухвала

Іменем України

24 березня 2026 року Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області матеріали цивільної справи № 132/2503/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 року, визначено склад суду з розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 11.08.2025 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишено без руху, заявнику наданий строк для усунення її недоліків.

Недоліки заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини усунені заявником у визначений судом строк.

Відповідно до ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 19.08.2025 року, відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, визначено здійснити її розгляд в порядку окремого провадження, призначено судовий розгляд.

Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 19.09.2025 року, залучено ОСОБА_2 , військову частину НОМЕР_1 , Міністерство оборони України до участі у розгляді справи в якості заінтересованих осіб.

За ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 05.03.2026 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини в частині вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання матір`ю ОСОБА_1 дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням дитиною повнолітня залишено без розгляду. Визначено продовжити розгляд заяви в частині вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання матір`ю ОСОБА_1 сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання, призначене на 24.03.2026 року на 10год.00хв., заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Жеба Є.О. не з`явилися.

Адвокат Жеба Є.О. через систему «Електронний суд» подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , а також представники Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради Вінницької області, військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку.

Суд, з`ясувавши конкретні обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному законом у справі докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступних висновків:

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Сальник Калинівського району Вінницької області. Батьком дитини є ОСОБА_2 , з якого на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2011 року у справі № 2-893/11, стягнені аліменти на утримання дитини.

ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із нею, вона його самостійно виховує без участі батька.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно частини другої статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Схожі критерії зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Так, існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Відтак, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2025 року за № 709/1954/24 зроблено висновок: «Метою встановлення факту заявник зазначає отримання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з утриманням трьох дітей. З огляду на викладене правильними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність у справі спору про право, зокрема, спору щодо участі біологічного батька у вихованні та утриманні своєї дитини та/або ухилення від такої участі, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, і підлягає розгляду в порядку позовного провадження, що згідно з вимогами частини четвертої статті 315 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у цій справі в порядку окремого провадження. Суди правильно роз`яснили заявнику про його право звернутися з відповідними вимогами у порядку позовного провадження. А тому відмова у відкритті провадження у цій справі не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті доступу заявника до національного судочинства, що, у свою чергу, спростовує аргументи заявника про позбавлення його права на доступ до правосуддя.»

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного виховання та утримання нею сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

За частиною другою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Положенними частини четвертої статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Відтак, для підтвердження самостійного виховання дитини матір`ю необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав батька обмежується або припиняється.

Положеннями Сімейного кодексу України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06 листопада 2024 року в справі № 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні.

Доведення факту одноосібного утримання дитини заявником ОСОБА_1 пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків, а також впливає на права й інтереси дитини, зумовлює відповідні правові наслідки.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

За наведених обставин, подана заява про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підлягає розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків та неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, питання утримання неповнолітніх дітей може вирішуватись у межах спору про право між батьками дітей за загальним правилом у позовному провадженні.

Згідно частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 зазначено, що якщо суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 257-261, 268, 272, 294, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права подати позов на загальних підставах в порядку позовного провадження.

Копію цієї ухвали невідкладно вручити (направити) учасникам справи.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя