Справа № 468/2906/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27.03.2026 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Зарванської Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу № 468/2906/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4981457 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 6 000 грн. строком на 360 днів, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1% в день.

31.07.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4981457 від 20.09.2024 року.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів в повному обсязі, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 23 877,92 грн., з яких 5999,94 грн. заборгованість за кредитом, 14 877,98 грн. проценти, 3000 грн. штрафні санкції. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В тексті позову представника позивача просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Позов надійшов до суду 26.12.2025 року через систему «Електронний суд» (сформований в системі 25.12.2025 року).

29.12.2025 року за відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про надання правової допомоги від 10.12.2024 року; копії платіжної інструкції від 04.08.2025 року; копію правил надання коштів та банківських металів у кредит; копію рішення єдиного учасника «ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року; копію повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 23.10.2024 року; копію договору факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025 року з додатками; копію акту прийому-передачі інформації від 31.07.2025 року; копію акту прийому-передачі реєстру боржників від 31.07.2025 року; копію паспорту споживчого кредиту від 20.09.2024 року; копію повідомлення від 01.08.2025 року; копію рахунку на оплату від 22.12.2025 року; копії розрахунків заборгованості; копію акту прийому-передачі виконаних робіт від 22.12.2025 року; копію витягу з реєстру боржників від 31.07.2025 року; копію повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК» від 01.08.2025 року; копію заявки від 24.11.2025 року; копію договору № 4981457 від 20.09.2024 року з додатками), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 20.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4981457 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 6000 грн. строком на 360 днів, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1% в день. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту передбачалась в розмірі 27 600 грн. та за весь період кредитування передбачалось нарахування процентів в сумі 21 600 грн. Пункт 6.3. вказаного договору передбачав нарахування штрафу у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання у випадку невиконання та/або неналежно виконаного (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором. Відповідно до п. 6.4 договору у випадку встановлення законодавством України мораторіїв (заборон/обмежень) на нарахування штрафних санкцій (неустойка (штраф) протягом дії такого мораторію (заборони) не нараховуються та клієнтом не сплачуються.

31.07.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» був укладений договір факторингу № 31/07/2025, за яким позивач отримав право грошової вимоги до відповідача, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна».

З розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» за договором № 4981457 від 20.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 на виконання зобов`язань з погашення кредиту було сплачено 6779,1 грн., з них 0,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6779,04 грн. - заборгованість за процентами.

Відповідно до реєстру боржників станом на 31.07.2025 року сума заборгованості за кредитним договором № 4981457 від 20.09.2024 року, розрахована ТОВ «Лінеура Україна», становила 21117,92 грн., з яких 5999,94 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12117,98 грн. заборгованість за процентами, 3000 грн. штрафні санкції.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» як новим кредитором було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за період з 01.08.2025 року по 15.09.2025 року в сумі 2760 грн. в межах строку кредитування.

Отже, заборгованість за вказаним договором станом на 15.09.2025 року становить 23 877,92 грн., з яких 5999,94 грн. заборгованість за кредитом, 14 877,98 грн. проценти, 3000 грн. штрафні санкції.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявними у справі доказами підтверджується, що відповідно до частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, оформленого в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи первісного кредитора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Отже, суд вважає доведеними факт укладання відповідачем кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, та невиконання в повному обсязі своїх зобов`язань з повернення кредиту позивачу і сплати процентів за користування ним. Також доведеним є перехід права вимоги за вказаним кредитним договором до позивача.

Вказане є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування ним.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за вказаним договором в сумі 3000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан в Україні було неодноразово продовжувався та діє станом на день ухвалення рішення.

Оскільки вказаний вище кредитний договір в даній справі був укладений в квітні 2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нараховані за таким договором штрафні санкції не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Враховуючи встановлені обставини, які підтверджені дослідженими судом доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4981457 від 20.09.2024 року в розмірі 20 877,92 грн., з яких 5999,94 грн. заборгованість за кредитом, 14 877,98 грн. проценти.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2107,49 грн. (2422,40 х 87%).

Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного.

Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання правничої допомоги від 26.08.2024 року та додаткової угоди до нього, копіями заявки від 17.10.2024 року та акту прийому-передачі виконаних робіт від 25.10.2024 року.

Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 23 877,92 грн, натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу 10 000 грн., що становить майже половину від ціни позову.

За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 6000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами.

При цьому, згідно зі ст. 141 ЦК України вказані витрати також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 74 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5220 грн. (6000 грн. х 87 %).

Керуючись 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4981457 від 20.09.2024 року в сумі 20 877 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 92 копійки.

У задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4981457 від 20.09.2024 року в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 2107 (дві тисячі сто сім) гривень 49 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 5220 (п`ять тисяч двісті двадцять) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2 м. Київ, ідентифікаційний код 44559822);

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 27.03.2026 року.

суддя: