К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року місто Київ

справа № 752/8292/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/2042/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", подану представником Близнюком Владиславом Олеговичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Хоменко В.С. від 8 липня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс"(далі - ТОВ "Іннова Фінанс", Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 16 серпня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику № (далі - договір). Як вбачається зі змісту договору, разом із правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 23 квітня 2024 року, складають єдиний договір та визначають всі його істотні умови, з якими позичальник був попередньо ознайомлений. Договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".

За умовами договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки, на умовах строковості, зворотності, платності, а

позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно пунктів 2.6.1.-2.6.3 цього договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику: тип кредиту - кредит; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів; дати надання кредиту: 16 серпня 2024 року або наступний за ним календарний день; стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 2.5. Договору.

Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в ІКС Товариства та з цього моменту Товариство повідомлене про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) Товариства щодо укладання договору. Моментом підписання договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору зі сторони Товариства є формування надання на ознайомлення позичальнику оферти, а також генерація та направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. Підписанням договору зі сторони позичальника є направлення позичальником повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор отриманий від Товариства, через особистий кабінет.

ТОВ "Іннова Фінанс" свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, що підтверджується довідкою про перерахування коштів, виданою ТОВ "ФК "Контрактовий дім", з яким у ТОВ "Іннова Фінанс" укладено договір № 160523/1 від 16 травня 2023 року про переказ коштів (платежів). У той же час відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами у повному обсязі не сплатив.

Станом на 31 березня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "Іннова Фінанс" складає 33 400 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 23 400 грн - заборгованість за процентами. Проценти нараховані по 21 березня 2025 року включно.

Посилаючись на викладене, ТОВ "Іннова Фінанс" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 33 400 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 8 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "Іннова Фінанс" відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також не надано документів, які б підтвердили факт існування вказаного у договорі рахунку, установу у якій відкрито та обслуговується такий рахунок, його власника, ведення та здійснення операцій з коштами за цим рахунком, зокрема зарахування у період з 16 по 17 серпня 2024 року грошових коштів у сумі 10 000 грн на підставі договору від 16 серпня 2024 року. Суд також дійшов висновку, що наданий позивачем лист ТОВ "ФК "Контрактовий дім" № 7/8828 від 28 березня 2025 року не вважається первинним бухгалтерським документом та не підтверджує відповідну господарську операцію, оскільки згідно листа АБ "Укргазбанк", неможливо надати інформацію про зарахування коштів від ТОВ "ФК "Контрактовий дім" у сумі 10 000 грн у

період з 16 по 17 серпня 2024 року на банківський рахунок, до якого емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , так як дана картка не емітована АБ "Укргазбанк".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "Іннова Фінанс" - Близнюк В.О., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відсутні належні докази перерахування грошових коштів позичальнику та поруч з цим суд не урахував, що позивач подав до суду клопотання про витребування даних доказів з посиланням на неможливість отримати такі докази самостійно.

Зазначає також, що позивачем отримано довідку ТОВ "ФК "Контрактовий дім" про успішність перерахування грошових коштів у сумі 10 000 грн на рахунок ОСОБА_1 .

Звертає увагу на пункт 3.7. договору надання грошових коштів у позику, згідно якого позичальник несе передбачену законодавством відповідальність, включаючи кримінальну, за використання чужих персональних даних з метою отримання позики та/або умисне отримання позики за чужими та/або підробленими документами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 травня 2023 року між ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" та ТОВ "Іннова Фінанс" укладено Договір № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів, пунктом 1.1. якого визначено, що клієнт доручає ФК за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send.

16 серпня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір надання грошових коштів у позику № за допомогою Веб-сайту (https://finsfera.ua), який є частиною інформаційно-телекомунікаційної системи (ІКС) Товариства.

Пунктом 2.1. договору визначено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт, ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в Товаристві (в т.ч. через месенджер).

На умовах, установлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов'язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 2.2. договору).

Згідно листа ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" № 7/8828 від 28 березня 2025 року, ТОВ "ФК "Контрактовий Дім", на підставі договору з ТОВ "Іннова Фінанс" № 160523/1 від 16 травня 2023 року, здійснило 16 серпня 2024 року успішний переказ 10 000 грн на картку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості станом на 21 березня 2025 року у ОСОБА_1 за Договором надання грошових коштів у позику № від 16 серпня 2024 року наявна заборгованість у розмірі 33 400 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 23 400 грн - заборгованість за процентами.

У листі від 4 червня 2025 року № БТ-7213 АБ "Укргазбанк" повідомив, що платіжна картка № НОМЕР_1 не була емітована АБ "Укргазбанк".

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов'язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Також, як неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд, згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи убачається, що 16 серпня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір надання грошових коштів у позику № , який підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором "4462", тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору в електронній формі.

Матеріали справи не містять заперечень відповідача, щодо відомостей, вказаних у договорі, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, сума бажаного кредиту, електронна адреса позичальника, фінансовий номер телефону, номер банківського рахунку/банківської картки для перерахування коштів.

Також матеріали справи не містять доказів, що укладений 16 серпня 2024 року між сторонами договір на підставі судового рішення визнаний недійсним. У даній справі, що переглядається, ОСОБА_1 не зверталася із зустрічним позовом про визнання недійсним договору.

Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що між сторонами укладено договір про надання грошових коштів у позику в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Водночас, пред`являючи позов про стягнення кредитної заборгованості, кредитор зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі кредитних коштів та невиконання позичальником передбаченого договором обов`язку з їх повернення.

За змістом частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона

несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.

В постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року в справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон), як спеціальний закон, визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до пункту 16.1. статті 16. Закону, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Згідно з пунктом 17.1. статті 17 Закону, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

За приписами з частин 19.1, 19.2. статті 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.

Згідно з частиною 22.1 статті 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" "Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку": Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження перерахування грошових коштів за договором № від 16 серпня 2024 року у розмірі 10 000 грн позивачем до позовної заяви додано лист ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" № 7/8828 від 28 березня 2025 року. З даного листа вбачається, що зарахування коштів відбулося на картку

№ НОМЕР_1 за допомогою платіжної системи EasyPay (а.с. 14). У листі також зазначено номер транзакції (а.с. 14).

Крім того, як убачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, у якому посилаючись на те, що не має змоги самостійно отримати докази, просив витребувати у АТ "Укргазбанк" належним чином завірені документи, які підтверджують надходження на картковий рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 10 000 грн у період з 16 серпня 2024 року по 17 серпня 2024 року від ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" (а.с. 48-49).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 8 квітня 2025 року клопотання позивача задоволено та витребувано докази.

Установлено, що на виконання ухвали суду, АБ "Укргазбанк" надіслав лист, у якому повідомив, що неможливо надати інформацію про зарахування коштів від ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" у сумі 10 000 грн у період з 16 серпня 2024 року по 17 серпня 2024 року на банківський рахунок, до якого емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , оскільки вказана платіжна картка не була емітована АБ "Укргазбанк" (а.с. 91-92).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про неврахування судом поданого позивачем клопотання про витребування доказів перерахування коштів за кредитним договором з посиланням на неможливість самостійно отримати такі докази.

Отже, з урахуванням вище вказаного, наданий позивачем листТОВ "ФК "Контрактовий Дім" від 28 березня 2025 року № 7/8828, у якому останній повідомляє про успішність операції від 16 серпня 2024 року про переказ 10 0000 грн на картку № НОМЕР_1 , не доводить обставин видачі кредитних коштів, оскільки не підтверджує факту платіжної операції за формою та змістом, передбаченими Законом України "Про платіжні послуги" та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують надання ОСОБА_1 кредитних коштів, оскільки позивачем не надано будь-яких первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували видачу (перерахування/зарахування) кредитних коштів на підставі Договору надання грошових коштів у позику № від 16 серпня 2024 року на рахунок ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не надано жодних доказів, які б надавали можливість підтвердити факт існування рахунку № НОМЕР_1 , встановити установу у якій відкрито та обслуговується такий рахунок, його власника, а також ведення та здійснення операцій за цим рахунком, зокрема зарахування коштів у розмірі 10 000 грн у період з 16 по 17 серпня 2024 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження видачі кредитних коштів позивачем надано довідку

ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" про успішність зарахування грошових коштів у сумі 10 000 грн на рахунок ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що згідно пункту 3.7. кредитного договору, відповідачка несе встановлену законом відповідальність за використання чужих персональних даних, що у свою чергу свідчить про те, що вказаний у договорі номер карткового рахунку належить безпосередньо ОСОБА_1 .

Проте, колегія суддів вважає суперечливими такі доводи, оскільки звертаючись до суду з позовом позивач одночасно подав клопотання про витребування доказів зарахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний у договорі, саме в АТ "Укргазбанк", який у свою чергу підтвердив, що така картка не була емітована в АБ "Укргазбанк".

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", подану представником Близнюком Владиславом Олеговичем, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 8 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: