Справа № 463/844/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/4365/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

судового засідання

12 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Львівського апеляційного суду перебуває справа за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 929,5 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у випадку зміни прожиткового мінімуму не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 11 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року в справі №463/7406/20.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішення суду та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 1211.20 грн судового збору.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Ухвалами Львівського апеляційного суду від 08 січня 2026 року та 26 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду.

04 березня 2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшло клопотання про про зупинення провадження у справі.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 12 лютого 2026 року призвано на військову службу під час мобілізації і на момент розгляду справи він проходить службу в лавах Збройних Сил України, що підтверджується долученими до клопотання військовим квитком серія НОМЕР_1 від 12 лютого 2026 року, витягом з Наказу № 45 Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12 лютого 2026 року, Карткою обстеження та медичного огляду № 6610232 від 12 лютого 2026 року та довідкою військово-лікарської комісії № 2026-0212-1159-1244-3 від 12 лютого 2026 року.

Наголошує на тому, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі № 463/844/25 до припинення перебування скаржника, у складі Збройних Сил України абоінших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Просить на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК Українизупинити провадження у цивільній справі № 463/844/25 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання про зупинення провадження слід відмовити з наступних підстав.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто, інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Отже, обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини від20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Мінімальні гарантії дитини щодо належного утримання стосуються її інтересів, оскільки такі гарантії забезпечують їй належне харчування, догляд, розвиток та забезпечення інших мінімальних життєво необхідних потреб. Недотримання таких гарантій, неналежне дотримання або тривалі перерви у такому забезпеченні порушують права дитини та можуть призвести до невідворотних наслідків для здоров`я дитини, її розвитку, повноцінної життєдіяльності, тощо.

Відтак, норма частини другої статті 252 ЦПК України конкурує з принципами забезпечення якнайкращих інтересів дитини, забезпечення розумного строку розгляду справи і нормою статті 180СК України (зокрема, у справах про стягнення аліментів, зміну розміру аліментів, способу стягнення аліментів, тощо, тобто справ які стосуються утримання дітей) та іншими, які зобов`язують батьків належно, своєчасно та стабільно утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Верховний Суд в постанові від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23, вважав, що, вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини, зокрема про зміну способу стягнення та їхнього розміру, хоч і відповідатиме певним інтересам того відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача.

Разом з тим, Верховний Суд висловив думку, що у справі, яка стосується аліментів на утримання дитини, суд і сторони справи повинні забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд підтримує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульовану у постанові від 5 червня 2024 року у справі № 317/3364/21. Вважає, що передбачений у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі, яка стосується стягнення аліментів на утримання дитини, повинен корелювати із якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що буквальне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може не відповідати якнайкращим інтересам дитини на гідне утримання, зокрема й тоді, коли позивач ставить питання не про стягнення аліментів, а про зміну їхнього розміру та способу стягнення у зв`язку з покращенням майнового стану відповідача.

Предметом спору у справі, яка переглядається апеляційним судом, є зміна спочобув стягнення аліментів. Така категорія справ потребує невідкладного вирішення судом з метою захисту прав та інтересів дитини.

З долученого до клопотання витягу з наказу командира військової частини №45 від 12 лютого 2026 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 12 лютого 2026 року зараховано до списку особового складу військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 .

Таким чином, слід зауважити, що до 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 не був обмежений виконанням обов`язків військової служби, а отже, мав об`єктивну можливість особисто реалізовувати свої процесуальні права та обов`язки.

Представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Данилів М.М., який брав участь в судовому засіданні засіданні, яке відбулося 12 березня 2026 року, що свідчить про належне забезпечення права на правову допомогу та участь у процесі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право на участь у судовому процесі, особисто до 12 лютого 2026 року, так і через свого представника - адвоката, забезпечивши таким чином дотримання основоположних принципів цивільного судочинства таких як: рівність учасників судового процесу, змагальність сторін, диспозитивність, а відтак мав можливість реалізувати своє право.

Також апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою власних технічних засобів.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи стосується захисту, в першу чергу, прав та інтересів спільної дитини сторін спору. А тому, задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів жодним чином не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої дитини.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

З врахуванням того, що відповідач користується правничою допомогою адвоката, мав можливість висловитися щодо позовних вимог, був представлений адвокатом на судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, беручи до уваги документи, які він надав в апеляційному суді для зупинення провадження у справі, таке зупинення хоч і відповідатиме певним інтересам відповідача, але може зашкодити інтересам малолітньої дитини в отриманні передбаченого законом утримання з боку її батька, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. 251, ст. 253 ЦПК України ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 27 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.