Провадження № 2/127/9514/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 березня 2026 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 65829,60 грн, а також судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Позивач зазначив, що 11.04.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця (веб-сайт credos.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1532-1408 .

За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 18000,00 грн строком на 365 днів із базовим періодом 28 днів, зі встановленням фіксованої процентної ставки 1,00 % на день та комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту.

Позивач вказує, що укладення договору відбулося відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту оферти через особистий кабінет клієнта та підтвердження волевиявлення одноразовим ідентифікатором А1940, надісланим на номер телефону відповідача.

Після підписання договору кредитні кошти були перераховані на банківську картку, зазначену відповідачем у заявці, через партнера позивача ТОВ «ФК «Контрактовий дім», що підтверджується довідкою про успішне перерахування коштів та квитанцією фінансової установи.

Позивач зазначає, що відповідач скористалася отриманими коштами, однак належним чином зобов`язання за договором не виконала, у встановлені строки кредит та проценти не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Станом на 22 жовтня 2025 року заборгованість, за розрахунком позивача, становить 65 829,60 грн, з яких: 18000,00 грн основна сума боргу; 36129,60 грн нараховані проценти; 9000,00 грн проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України та комісія 2 700,00 грн.

Позивач вказує, що відповідач не скористалася правом на відмову від договору протягом 14 днів з моменту його укладення, не виконала вимогу про усунення порушень умов договору, яка була направлена кредитодавцем, у зв`язку з чим позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивач зазначив, що договір укладено відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», а включення до умов договору положень про нарахування процентів, комісії та відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідає спеціальному законодавству у сфері споживчого кредитування.

Відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за Кредитним договором.

13.01.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кравчук М.О. заперечили проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що у поданому відзиві відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, і зазначали таке.

Зокрема, представник відповідача вказуває на порушення позивачем вимог процесуального закону при зверненні до суду, а саме неналежне направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів. На думку сторони відповідача, надані позивачем докази надсилання документів не відповідають вимогам ст. 177, 183 ЦПК України, оскільки не містять належних підтверджень направлення саме повного комплекту документів, зокрема відсутній опис вкладення, що унеможливлює перевірку їх змісту та обсягу. У зв`язку із цим відповідач вважала, що позов підлягає залишенню без руху, а строк на подання відзиву поновленню, оскільки з матеріалами справи представник зміг ознайомитися лише 13.03.2026 року.

Крім того, представник відповідач зазначив, що відповідач є дружиною військовослужбовця, який проходить військову службу під час дії особливого періоду, що підтверджується відповідними доказами. У зв`язку з цим, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач вказувала, що на неї як на дружину військовослужбовця не можуть нараховуватися проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеня, крім випадків, прямо передбачених законом, які до спірних правовідносин не застосовуються. Відтак, нараховані позивачем проценти та інші платежі у значному розмірі, на думку відповідача, не підлягають стягненню.

Також у відзиві зазначено, що дії позивача свідчать про застосування нечесної підприємницької практики, яка заборонена законодавством про захист прав споживачів. Представник відповідача вказує, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають непропорційно великі платежі, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу. На думку сторони відповідача, встановлений розмір процентів, а також нарахування комісії за видачу кредиту суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності, є прихованою платою за користування кредитом та не відповідають вимогам законодавства, у зв`язку з чим підлягають зменшенню або не підлягають стягненню.

Окрім цього, представник відповідача заперечував факт належного доведення позивачем отримання відповідачем кредитних коштів. У відзиві зазначено, що надані позивачем документи не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні законодавства, не підтверджують зарахування коштів саме на рахунок відповідача та не містять необхідних реквізитів для ідентифікації отримувача коштів. Відсутність банківської виписки з рахунку відповідача, на думку сторони відповідача, свідчить про недоведеність факту надання кредиту, що виключає можливість задоволення позову.

Також, представник відповідача зазначив про відсутність правових підстав для стягнення процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки у період дії воєнного стану, відповідно до законодавства про споживче кредитування, споживачі звільняються від відповідальності, передбаченої зазначеною нормою. Враховуючи, що спірний договір укладено під час дії воєнного стану, нарахування таких процентів, на думку відповідача, є неправомірним.

З огляду на викладене, відповідач та її представник просили суд поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Розгляд справи висловив проводити за відсутності представника позивача.

Представником відповідача також до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності та просив суд повністю відмовити у задоволенні заявленого позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, який було подано раніше.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.

Відповідно до наказу ДСА «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 № 814, у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, складання внутрішнього опису здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (credos.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.

28.03.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1532-1408 (Кредитний договір).

Як вбачається із змісту Кредитного договору, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 18000 грн.; строк кредитування 365 днів; базовий період 28 днів; знижена % ставка 0,74 % в день; стандартна % ставка 1 % в день.

Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію".

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» - зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А4296, для підписання Кредитного договору №541-9674 від 17.04.2025 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані Відповідачу.

Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, по справі 127/33824/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Умовами Кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем передбачено, що тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована та процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом.

Позивач здійснює лише нарахування по процентам за користування кредитом в строк договору, що погоджений між сторонами.

Проценти за користування кредитом, правове регулювання яких передбачене відповідно ст. ст.ст.1048, 1056 ЦК України, що нараховуються протягом строку договору не є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором.

Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за Кредитним договором, запропоноване за Позивача третьою особою.

Позивач (через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» з яким укладено договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020 р. та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023 р.) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 65829,60 грн, яка, за твердженням позивача, складається із заборгованості за тілом кредиту, процентами та сумою, нарахованою відповідно до статті 625 ЦК України та заборгованості по комісії.

Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором.

З розрахунку позивача встановлено, що станом на 22 жовтня 2025 року заборгованість, за розрахунком позивача, становить 65 829,60 грн, з яких: 18000,00 грн основна сума боргу; 36129,60 грн нараховані проценти; 9000,00 грн проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України та комісія 2 700,00 грн.

Порядок нарахування зазначеної суми заборгованості відображено в розрахунку сум заборгованості за Кредитним договором, який додається до цієї позовної заяви.

У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Факт користування відповідачем кредитними коштами встановлений судом, а тому вимоги про стягнення процентів за користування кредитом є правомірними та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не надав належних доказів, які б спростовували розрахунок позивача у цій частині.

Натомість суд не погоджується із заявленою вимогою, а вважає, що заперечення відповідача та його представника в частині стягнення заборгованості за відсотками річних відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 9000,00 грн, та стягнення комісії 2700 грн. 00 коп., варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення неустойки за кредитним договором суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення.

Також, судом встановлено, що 28.03.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 1532-1408, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 18 000,00 грн на визначених договором умовах.

Факт укладення кредитного договору в електронній формі відповідає вимогам ст. 639 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», а вчинені відповідачем дії щодо реєстрації в інформаційній системі позивача, підтвердження умов договору та підписання його одноразовим ідентифікатором свідчать про волевиявлення на укладення договору.

Разом з тим, оцінюючи доводи відповідача щодо недоведеності факту надання кредитних коштів, суд виходить з того, що позивачем надано докази перерахування кредитних коштів через фінансову установу-партнера, що у сукупності із фактом укладення договору та відсутністю доказів відмови відповідача від отримання кредиту у встановлений законом строк, дає підстави вважати, що кредитні кошти були надані відповідачу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти, однак такі обов`язки можуть бути обмежені спеціальними нормами законодавства.

Судом встановлено, що відповідач є дружиною військовослужбовця, який проходить військову службу під час дії особливого періоду, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період проходження військової служби військовослужбовцями та їх подружжям не нараховуються штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом, за винятком випадків, прямо передбачених законом.

Оскільки спірний кредитний договір не відноситься до виключень, передбачених вказаною нормою, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем процентів за користування кредитом у сумі 36 129,60 грн є неправомірним, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача наявної заборгованості зі сплати основного боргу у сумі 18 000 грн, відповідно позов підлягає до часткового задоволення.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 662 грн. 36 коп. (2422,40 * 18000 /65829,60).

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Керуючись ст.12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263,265, 285,289 ЦПК України, ст. 11, 16, 215, 216, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 639, 1052, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1532-1408 від 28.03.2025, в розмірі 18 000 гривень 00 копійок (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати у розмірі в розмірі 662 гривень 03 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код за ЄДРПОУ) 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ, 01133.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду виготовлений 27.03.2026.

Суддя: