КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1003/26
Провадження № 2-о/488/57/26
Ухвала

Іменем України

"11" березня 2026 р. м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Селіщева Л.І., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту належності заявнику житлового будинку на праві приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить встановити юридичний факт, що їй - ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 25.11.2002 приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левковським І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3345, належить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку про необхідність залишити її без руху через наступне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява за формою та змістом повинна відповідати ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Разом з тим, заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, зокрема не зазначено:

- повне найменування заявника: номер і серію паспорта; адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (за наявністю);

- повне найменування заінтересованих осіб: відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (якщо такі відомості відомі заявнику);

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову (заяви) до подання позовної заяви (заяви), якщо такі здійснювалися;

- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (заявою) (за наявності);

- зазначення щодо наявності у позивача (заявника) або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач (заявник) поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача (заявника) про те, що ним не подано іншого позову (позовів/заяв) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Отже в заяві мають місце вказані вище недоліки, які позбавляють суд можливості призначити заяву до розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви (заяви) додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір за ставкою - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У заяві заявниця просить суд звільнити її від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Разом з тим, на підтвердження скрутного матеріального стану заявницею не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про її неможливість сплати судового збору.

Відповідно до ст. 135 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може звільнити її від сплати судового збору, зменшити його розмір або відстрочити (розстрочити) його сплату.

Однак, обов`язок доведення обставин, що свідчать про неможливість сплати судового збору, покладається на заявника.

Оскільки заявницею не надано жодних доказів на підтвердження свого майнового стану, підстави для звільнення її від сплати судового збору відсутні.

Таким чином, заявниці необхідно сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі та надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Враховуючи викладене, вважаю необхідним дану заяву залишити без руху, невідкладно повідомити про це заявника та надати їй строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати п"яти днів з дня отримання заявником ухвали про залишення заяви без руху у відповідності до положень ст. 185, 318 ЦПК України.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 318 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання заявниці ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту належності заявнику житлового будинку на праві приватної власності - залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки протягом п"яти днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Селіщева