ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4405/17 Провадження 2/636/37/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючої судді Оболєнської С.А.,

за участі:

представника позивача за первісним позовом Рябуха Б.Ю.,

представника відповідача за первісним позовом адвоката Лиски П.О.,

секретаря судового засідання Селевко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: Чугуївське управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про стягнення шкоди, завданої злочином, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївське управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування, позиції учасників справи

У грудні 2017 року заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області Довжич Є.В. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) у розмірі 387227,31 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом посилається на те, що під час розгляду кримінальної справи № 2036/1-324/2011 Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.02.2013 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України припинено, у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу, останню звільнено від кримінальної відповідальності, провину вона визнала, тому є підстави для стягнення матеріальних збитків на загальну суму 387227,31 грн. В поданих додатково процесуальних документах було підтримано первісну позицію з наданням заперечень проти доводів ОСОБА_1

ОСОБА_1 проти задоволення первісного позову заперечувала, надавала до справи відзив, заперечення на відповідь на відзив, доповнення до відзиву, письмові пояснення, в яких викладала свої доводи щодо неможливості задоволення позову, клопотання про застосування строків позовної давності.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 в межах розгляду даної справи звернулася із зустрічним позовом до Відділу охорони здоров`я Чугуївської РДА Харківської області та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про сумісну діяльність та договору про охорону.

В обґрунтування своїх вимог позивачка за зустрічним позовом посилалась на те, що СПД-ФО ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , для укладання оспорюваних договорів зобов`язаний був мати ліцензію на надання послуг, пов`язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян, що передбачено ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» в редакції від 22.08.2006, тому укладання оспорюваних договорів без наявності ліцензії було незаконним, отже на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України просила визнати правочини недійсними.

Прокурором надавались свої заперечення проти зустрічного позову, надавались відзив на позов, відповідь на відзив, де висловлювалась незгода з позицією ОСОБА_1 , просивши в задоволенні зустрічного позову відмовити, а первісний позов задовольнити повністю.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2017 відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.09.2018 клопотання відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області задоволено. Позовну заяву заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа - Чугуївське управління Державної казначейської служби у Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17.12.2018 апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області задоволено. Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 27.09.2018 скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2019 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лиски П.О. задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 17.12.2018 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08.08.2019 апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області задоволено частково. Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 27.09.2018 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 10.02.2021 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лиски П.О. залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного суду від 08.08.2019 залишено без змін.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.11.2023 замінено у вказаній справі сторону в інтересах якої заявлений позов - Відділ охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області на її правонаступника Відділ освіти, охорони здоров`я, культури, спорту Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 15.03.2024 було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу освіти, охорони здоров`я, культури, спорту Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївське управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про визнання договорів недійсними. Об`єднати зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 з первісним позовом заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області Довжича Є.В. в інтересах держави в особі Відділу освіти, охорони здоров`я, культури, спорту Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області. Закінчено підготовче провадження по вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 02.04.2025 прийнято до розгляду зазначену справу суддею Оболєнською С.А. та призначено судове засідання.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.06.2025 за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Лиски П.О. було витребувано докази.

Протокольною ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.12.2025 судом вирішено повернутися до розгляду цивільного позову прокурора, в цивільній редакції де, особа в інтересах якої пред`явлено позов прокуратурою Відділ охорони здоров`я Чугуївської РДА, оскільки на момент заміни сторони ухвалою від 23.12.2023 року Відділу освіти охорони здоров`я культури і спорту Чугуївської РДА не був правонаступником, тобто клопотання прокурора задовольнити частково.

Протокольною ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.12.2025 судом вирішено судом вирішено на місці клопотання прокурора задовольнити та в порядку ст. 55 ЦПК України залучити до участі у справі правонаступника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, Чугуївську окружну прокуратуру Харківської області.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом до вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, смс повісткою. Правом на подання відзиву та участю у судових засіданнях не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, справа перебуває у провадженні суду тривалий час, суд розглядає справу у відсутності відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 та згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалює рішення.

Чугуївське управління Державної казначейської служби України у Харківській області просили розглядати справу за їх відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

ОСОБА_1 працювала на посаді начальника Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області з вересня 2005 року до листопада 2018 року, включаючи період 2007-2008 роки.

Між Відділом охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (замовник) та СПД-ФО ОСОБА_3 (підрядник) були укладені договори, а саме: договір про сумісну діяльність від 01 січня 2007 року № 7; договір про сумісну діяльність від 01 березня 2007 року № 7; договір про сумісну діяльність від 01 червня 2007 року № 11; договір про сумісну діяльність від 01 вересня 2007 року № 13; договір про сумісну діяльність від 01 жовтня 2007 року № 13/10; договір про сумісну діяльність від 01 листопада 2007 року № 15; договір про сумісну діяльність від 01 листопада 2007 року № 16; договір про сумісну діяльність від 01 грудня 2007 року № 18; договір про сумісну діяльність від 01 січня 2008 року № 08; договір про охорону від 19 березня 2008 року № 03/08.

ОСОБА_3 не мав ліцензії на здійснення господарської діяльності із надання послуг з охорони громадян.

По вищевказаним договорам були здійснені перерахування грошових коштів на користь СПД-ФО ОСОБА_3 в загальній сумі 387227,31 грн., якими він розпоряджався на власний розсуд, використовував у підприємницькій діяльності, сплачував необхідні платежі.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.02.2013 по справі № 2036/1-324/2011 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України припинено у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу, останню звільнено від кримінальної відповідальності. Питання цивільного позову не вирішувалось, доказів його подання до ОСОБА_1 немає.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.2017 по справі № 2036/1-324/2011 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 191 КК України припинено на підставі п. 8 ст. 6 КПК України у зв`язку зі смертю підсудного. Роз`яснено прокурору Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області право на звернення з позовом до суду на суму 387227,31 грн. у порядку цивільного судочинства.

Кримінальна справа № 2036/1-324/2011 вилучена через закінчення термінів зберігання як така, що немає культурної цінності та втратила практичне значення. У справі постійного зберігання «Оригінал постанови №/п 1/15, постановленої судом у кримінальній справі у 2017 році» (одиниця зберігання 2330) зберігається лише постанова від 04.09.2017, постанова від 29.01.2018 та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 06.03.2018 по кримінальній справі № 2036/1-324/2011.

ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , так як подав заяву до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 16.06.2017 (спадкова справа № 441/2017 від 16.06.2017) та у подальшому отримав Свідоцтво про право на спадщину від 11.06.2018.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.12.2019 по справі № 636/2051/18 постановлено відмовити у задоволені позову Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївське управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про відшкодування майнової шкоди в сумі 387227,31 грн..

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, та моральна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказані статті регулюють загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На підтвердження доводів первісної позовної заяви прокурор посилається на Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 04.02.2013 по справі № 2036/1-324/2011 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України, якою кримінальну справу відносно неї припинено, у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу, останню звільнено від кримінальної відповідальності. Посилається прокурор на визнання провини ОСОБА_1 , що на його думку є підставою для відшкодування майнової шкоди.

Також посилається прокурор і на Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.2017 по справі № 2036/1-324/2011 про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. По тексту зазначеного судового рішення наявне посилання про отримання від злочинної діяльності СПД-ФО ОСОБА_3 в розмірі 892 666,41 грн., проте викладене посилання не є встановленими судом обставинами, а є цитування змісту обвинувачення відносно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 191 КК України.

Прокурором не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів про обсяг заподіяної йому шкоди. На поставленні запитання суду в ході розгляду справи по суті щодо доказів, які прямо підтверджують шкоду, її розмір, а також інші обставини, що підлягали б встановленню в ході з`ясування істини по справі не надано. Доказів спричинення саме ОСОБА_1 майнової шкоди позивачу за первісним позовом в розмірі 387227,31 грн. не надано. Прокурор не надав доказів пред`явлення позову, вимог по повернення коштів до ОСОБА_1 як станом на момент розгляду кримінальної справи відносно неї, так і після припинення відносно неї кримінальної справи згідно Постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 04.02.2013.

Так, в наданій прокурором копії Постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 04.02.2013 відсутнє викладення обставин та доказів на їх підтвердження щодо отримання ОСОБА_1 у власність грошових коштів в сумі 387227,31 грн., про спосіб їх заволодіння належних саме Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації грошовими коштами у сумі.

Відділ охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації перебуває в стані припинення, проте на момент розгляду справи ще не ліквідований. Згідно з листа Відділу освіти, охорони здоров`я, культури, спорту Чугуївської РВА Харківської області від 13.06.2025 вбачається відсутність довідки про склад кредиторської та дебіторської заборгованості із зазначенням наявної заборгованості за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перед відділом охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації станом на 19.03.2021. Також відсутній звіт незалежного аудитора щодо річної фінансової звітності відділу охорони здоров`я Чугуївської районного державної адміністрації Харківської області за період з 01.01.2007 по 19.03.2021. Так само відсутні: звіт про фінансовий стан (баланс) за період з 01.01.2007 по 01.01.2012 (включно); звіт про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати) за період з 01.01.2007 по 01.01.2012 (включно).

Ухвалою Чугуївського районного суду Харківської області від 26.09.2019 було визнано обов`язковою явку представника Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання для надання особистих пояснень. Проте, представник зазначеного відділу проігнорував явку до суду тривалий час, свої пояснень щодо предмету доказування не було надано.

Судом вживались заходи щодо надання сторонам можливості подати докази, суд сприяв у витребуванні доказів (Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.06.2025 за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Лиски П.О. було витребувано докази). За тривалий час розгляду даної справи прокурор, Відділ охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області мали достатньо часу та можливостей для доведення своєї позиції, надання до суду доказів (прокурором подавались клопотання про приєднання доказів). Під час дослідження доказів по справі прокурором не звернуто увагу суду на конкретний доказах, що містяться в матеріалах справи, що входять до предмету доказування, що були б підставою для задоволення позову. Також звертає увагу суд, що обсяг документів, що містяться у справі були зібрані відповідачем по первісному позову, а також отримані після витребування доказів ухвалою суду від 03.06.2025. Прокурором же подано як докази документи, що містяться в додатках до позовної заяви (копії постанов суду від 04.02.2013, від 04.09.2017; копії протоколів допитів свідків), а також долучені в ході розгляду справи з відповідним клопотанням (розпорядження щодо призначення ОСОБА_1 на посаду, її посадова інструкція). Проте, позивачем за первісним позовом інших доказів на підтвердження доводів щодо ціни позову, предмету доказування - не надано.

За таких обставин посилання прокурора на заподіяння майнової шкоди злочинними діями ОСОБА_1 в розмірі 387227,31 грн. ґрунтується на припущеннях, достовірність яких не забезпечена належними, допустимими та достовірними доказами. Зважуючи на викладене, не можна вважати доведеним факт заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди Відділ охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області у розмірі 387227,31 грн..

В ході розгляду справи дійсно було встановлено, що СПД-ФО ОСОБА_3 (підрядник) укладав: договір про сумісну діяльність від 01 січня 2007 року № 7; договір про сумісну діяльність від 01 березня 2007 року № 7; договір про сумісну діяльність від 01 червня 2007 року № 11; договір про сумісну діяльність від 01 вересня 2007 року № 13; договір про сумісну діяльність від 01 жовтня 2007 року № 13/10; договір про сумісну діяльність від 01 листопада 2007 року № 15; договір про сумісну діяльність від 01 листопада 2007 року № 16; договір про сумісну діяльність від 01 грудня 2007 року № 18; договір про сумісну діяльність від 01 січня 2008 року № 08; договір про охорону від 19 березня 2008 року № 03/08 з Відділом охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (замовник). Дані договори про сумісну діяльність є фактичними договорами на надання послуг по охороні об`єктів Чугуївської центральної районної лікарні, що не спростовано та вбачається зі змісту наявних доказів у справі.

У зустрічному позові ОСОБА_1 посилалась, що у неї немає наступних документів (так само і відсутні вони були за її твердженням в матеріалах кримінальної справи № 2036/1-324/2011): договір про сумісну діяльність № 11 від 01.06.2007, договір про сумісну діяльність № 15 від 01.11.2007, договір про сумісну діяльність № 16 від 01.11.2007, договір про сумісну діяльність № 18 від 01.12.2007, договір про сумісну діяльність № 08 від 01.01.2008. Судом вживались заходи щодо отримання доказів за клопотанням про витребування доказів, поданого представником ОСОБА_1 адвокатом Лискою П.О..

ОСОБА_3 (СПД-ФО ОСОБА_3 ) не мав ліцензії на здійснення господарської діяльності із надання послуг з охорони громадян. До такого висновку проходить суд аналізуючи судові рішення по справі № 2036/1-324/2011, № 636/2051/18, а також досліджуючи зміст відповіді Департаменту взаємодії з Національною поліцією України від 24.06.2025 № 22846/38-2025.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 5 п. 5 ПП ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» в ред. від 22.08.2006, суб`єкт господарювання зобов`язаний провадити певний вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до встановлених для цього виду діяльності ліцензійних умов.

Відповідно до вимог п. 43 ст. 9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» в ред. від 22.08.2006, відповідно до цього Закону ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: надання послуг, пов`язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян.

Стаття 216 ЦК України визначає правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України).

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України).

Отже, якщо правочин є оспорюваним, то такий правочин визнається недійсним судом (якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом). Натомість нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом, такий правочин не породжує будь-яких прав та обов`язків. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його вчинення, не потребує окремого судового рішення про визнання його недійсним. Суд констатує нікчемність правочину у межах розгляду конкретної справи та застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Термін «публічний порядок» необхідно розуміти як оціночний критерій, елементи якого закріплені в публічно-правових нормативних актах держави, що визначають основи державного ладу, політичної системи та економічної безпеки держави. Тому правовий захист не надається жодним правам чи інтересам, які могли б виникнути з дії, що порушує публічний порядок.

У постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15 зроблено висновок про те, що статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Суд також зазначив, що, виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. Водночас категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, Верховний Суд України виснував, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Питання застосування статті 228 ЦК України досліджувалося і Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22, у якій зазначено, що необхідно враховувати логіку викладу норм у цій статті в цілому, а саме закладену там ієрархію цінностей: у частині першій йдеться про охоплені категорією публічного порядку цінності засадничого значення для суспільства, які є очевидними (у балансі приватного і публічного інтересів тут з очевидністю переважає загальний, публічний інтерес настільки, що існування приватного інтересу може навіть не визнаватись); натомість у частині третій йдеться про інтереси держави, суспільства, його моральні засади, які підлягають встановленню, оцінці і, якщо вони переважатимуть приватний інтерес, на задоволення якого був укладений правочин, він може бути визнаний недійсним.

Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що у правовій державі інтереси держави повинні відповідати інтересам суспільства та не можуть їм суперечити. Ті з інтересів суспільства, які становлять власне його фундамент, становлять публічний порядок. Тобто інтереси суспільства і публічний порядок співвідносяться як родове і видове поняття: забезпечення публічного порядку завжди в інтересах суспільства, однак не все, що становить інтерес суспільства, становить публічний порядок. Його становлять лише фундаментальні цінності.

Для цінностей, які охоплюються категорією публічного порядку, також характерна більша стабільність. Як правило, відсутня соціальна дискусія стосовно зміни цих цінностей, а держава без ініціювання такої дискусії не може навіть законом втрутитись у них. Кожен член суспільства як колективний носій цих засадничих цінностей, що становлять публічний порядок, усвідомлює їх значення. Очевидність цих цінностей для кожного члена суспільства обумовлює те, що правочин, який їх порушує, є нікчемним, тобто будь-яка особа може дійти висновку про його недійсність без потреби у рішенні суду, яким би той визнавав його недійсним, зважуючи приватний і публічний інтереси.

Нікчемний правочин є недійсним уже в момент свого вчинення (ab initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто ні для кого не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

В судових засідання з розгляду справи по суті прокурор наголошував, що зазначені вище договори повністю виконані та у матеріалах справи наявні підтверджуючі докази. Проте в Постанові Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.2017, де міститься посилання на «органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він…» йде фактичний виклад обвинувачення останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Серед обсягу обвинувачення вбачається, що він незаконно уклав договори з Відділом охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, на начебто здійснення охорони об`єктів Чугуївської ЦРЛ, отримував на ці цілі бюджетні кошти тоді як у нього у вказаний період працювало не більше чотирьох найманих працівника (бухгалтер 1 особа, інші робочі по прибиранню території та приміщень, обслуговуванню будівель). Наймані працівники з професії «охоронець» у СПД-ФО ОСОБА_3 були відсутні. Фактична господарська діяльність СПД-ФО ОСОБА_3 не відповідала вимогам, пред`явлених до діяльності по наданню послуг з охорони державної та іншої власності. Наявні посилання в змісті обвинувачення і на тому, що ОСОБА_3 знав, що не має ліцензії, не будучи суб`єктом охоронної діяльності, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння бюджетними коштами, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, уклав вищезазначені договори, які з метою приховання порядку здійснення господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, поіменував як «Договір про сумісну діяльність». Після укладання договорів складав завідомо неправдиві (хибні) акти на начебто надані послуги по охороні об`єктів Чугуївської центральної районної лікарні, за якими згідно платіжних доручень безпідставно перераховувались грошові кошти як оплата за начебто надані послуги, які ОСОБА_3 привласним та розпорядився на власний розсуд. В змісті обвинувачення ОСОБА_3 також наявне посилання на те, що послуги по охороні об`єктів Чуругївської ЦРЛ по зазначеним вище договорам СПД-ФО ОСОБА_3 фактично не надавав. Наявні також і інші посилання по змісту обвинувачення, які судом досліджені.

Питання повного виконання договорів, на чому акцентував увагу прокурор, містять суперечливу поведінку, так як наявні попередні посилання, наведені судом вище, зокрема, на створення СПД-ФО ОСОБА_3 видимості послуг з охорони, що начебто надавались, внесення до актів недостовірних відомостей та інші посилання згідно змісту обвинувачення ОСОБА_3 , які містяться в змісті Постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.2017.

Об`єднана палата зауважувала, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Слід розмежовувати матеріальну та процесуальну добру совість як за сферою застосування, так і наслідками. Матеріальна добра совість регулюється, зокрема, пунктом 6 статті 3 ЦК України, а процесуальна, зокрема, статтею 44 ЦПК України. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України). Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті. Проявом принципу процесуальної доброї совісті є те, що особа (зокрема, позивач) навряд чи може висувати твердження несумісні з тією позицією, яка зайнята нею в судовому процесі, що вже відбувся. Принцип процесуальної доброї совісті навряд чи має толерувати непостійність учасників процесу, а навпаки покликаний забезпечити послідовну поведінку учасників спору. Адже суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри». Правопорядок не може допускати ситуації, за яких особа наполягає в різних судових процесах на правдивості протилежних одне одному тверджень задля просування власних інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23 (провадження № 61-4145сво24)).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Тому з урахуванням суперечливої поведінки прокурорів, посилання на повне виконання умов договорів судом сприймається критично. Прокурором не спростовано та не надано доказів зміни обвинувачення ОСОБА_3 , проведення перекваліфікації його дій, що викладені в Постанові Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.2017 в частині повного виконання договорів СПД-ФО ОСОБА_3 ..

З огляду на те, що СПД-ФО ОСОБА_3 уклав договори без наявності у нього ліцензії, не будучи суб`єктом охоронної діяльності, прокурором обвинувачувався в тому, що реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння бюджетними коштами, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, уклав вищезазначені договори, які з метою приховання порядку здійснення господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, поіменував як «Договір про сумісну діяльність», а у подальшому складав завідомо неправдиві (хибні) акти на начебто надані послуги по охороні, за якими згідно платіжних доручень безпідставно перераховувались грошові кошти (бюджетні кошти) як оплата за начебто надані послуги, які ОСОБА_3 привласним та розпорядився на власний розсуд, то укладені договори в силу ст. 228 ЦК України є нікчемними як такими, що порушують публічний порядок, так як направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами.

З огляду також на нікчемність договорів, прокурором не надано доказів спричинення майнової шкоди ОСОБА_1 ..

Підсумовуючи викладене суд відмовляє у задоволенні вимог первісного позову повністю.

Вирішуючи зустрічний позов суд зазначає наступне.

Прокурор заперечував проти задоволення зустрічного позову з посиланням на: 1) відсутність у формулювання позовних вимог необхідності застосування двосторонньої реституції, так як правочин вже повністю виконаний та у матеріалах справи наявні підтверджуючі докази; 2) відсутність ефективного права захисту зустрічним позовом для ОСОБА_1 ; 3) неможливість розгляду даного зустрічного позову Чугуївським міським судом Харківської області, так як сторонами у справі є суб`єкти господарювання, тому даний позов може бути розглянути лише господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України в ред., що була чинна на момент укладання договорів, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України в ред., що була чинна на момент укладання договорів, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи встановлені обставини та наявні докази суд зазначає, що вищевказані договори є нікчемними, про що дійшов висновку та виклав в рішенні суду, тому підстав вважати такі правочини оспорюваними немає, тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» в редакції від 08.07.2017, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так як у первісному позові вирішено відмовити, судовий збір не стягується з ОСОБА_1

ОСОБА_1 не подала доказів понесених витрат на правову допомогу, тому це питання судом не вирішується. Наявні витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн. не стягуються з Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, так як в задоволенні зустрічного позову вирішено відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісних позовних вимог Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: Чугуївське управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про стягнення шкоди, завданої злочином відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу охорони здоров`я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївське управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання договорів недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом: Чугуївська окружна прокуратура, адреса місцезнаходження: 63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Харківська, 98, електронний кабінет у підсистемі Електронного суду ЄСІТС за кодом , в інтересах Відділу охорони здоров?я Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, адреса місцезнаходження: 63503, Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Старонікольська, 29, .

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Чугуївське управління Державної казначейської служби України Харківської області, адреса місцезнаходження: вул. Старонікольська, 44, м. Чугуїв, Харківська обл., 63503,

Суддя С.А. Оболєнська