ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3795/22 Номер провадження 22-ц/814/734/26Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

16 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Горбун К.О.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відмову від позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 17 лютого 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №94 розірвано.

На вказане судове рішення, 23 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі. 12 листопада 2025 року справу призначено до розгляду.

20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позову. Зазначила , що наслідки такої відмови їй відомі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву про відмову від позову, колегія суддів приходить до слідуючого.

Так, згідно із ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. За наслідками заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам ст.206 цього Кодексу, постановляється ухвала про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнається нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закривається провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Цивільний процес має диспозитивний характер та враховуючи право сторін розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач наділений правом на відмову від позову , проте колегія суддів уважає, що заява ОСОБА_1 про відмову від позову не підлягає задовленню.

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14-ц (провадження № 61-5330св18), ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати, міститься висновок про те, що чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог частини четвертої статті 25 ЦК України припинено.

З надісланої до суду апеляційної інстанції від імені ОСОБА_3 , яка вважає себе правонаступником відповідача, належним чином завіреної копії свідоцтва про смерть стало відомо , що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09:40 помер, № S 504/2025 виданого ВІДДІЛОМ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ МІСТА БАД-ПІРМОНТ. РАЙОН ГАМЕЛЬН-ПІРМОНТ.

Заяви надані ОСОБА_1 з вересня 2025 року по березень 2026 року у справі №553/3795/22 вказаної інформації не містять.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Правовідносини у справі про розірвання шлюбу правонаступництва не допускають.

Суд вирішуючи заяву ОСОБА_1 вважає за необхідне врахувати , що згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі .11.2025 наданого приватним нотаріусом Поліщук О.В., 13.11.2025 була заведена спадкова справа №74865872 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Станом на листопад 2025 року спадкоємицею ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вищезазначені копії документів повернуті заявнику ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2026 року , проте інформація з них не може бути не врахована судом апеляційної інстанції зважаючи на її істотність для даної справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення, колегія суддів зазначає, що нормами цивільного законодавства України передбачено право позивача, як учасника справи, з урахуванням приписів ЦПК Кодексу та керуючись наявною у нього метою, вільно обирати вид власної процесуальної поведінки, в тому числі шляхом відмови від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Водночас, із огляду на вагомість процесуальних та матеріально-правових наслідків відмови від позову у вигляді , в нашому випадку впливу на майнові права інших осіб, а також з метою запобігання вчинення іншими особами умисних дискредитуючих дій, обов`язковою передумовою прийняття такої відмови судом є роз`яснення сторонам наслідків відповідних процесуальних дій, а також ретельної/якісної перевірки дійсної відсутності в діях позивача порушень закону чи чиїх-небудь прав, свобод або інтересів, зокрема учасників справи, що можливо здійснити, за умови наявності раціональних сумнівів та проявляючи розумну обачність (due diligence).

Тож, колегія суддів , проявляючи розумну обачність, перевіривши відповідність намірів заявника реальній меті , вважає, що заяву ОСОБА_1 про відмову від позову подану у жовтні 2025 року , слід залишити без задоволення зважаючи на те, що якби сторони дійсно відновили свої сімейні стосунки , то останній було б відомо про смерть ОСОБА_2 у серпні 2025 року. Також суд зауважує, що задоволення заяви про відмову від позову потягне за собою порушення прав третіх осіб та не відповідатиме меті цивільного судочинства , адже скасування рішення після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини.

У даному випадку надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, що полягатиме у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відмову від позову , адже наділена таким правом остання відповідно до вимог ст.206 ЦПК, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.

Зважаючи на викладене , колегія суддів вважає, що заяву ОСОБА_1 про відмову від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , слід залишти без задоволення.

Керуючись ст.ст.49, 206, 255 , 373, 377 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов