ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Черкаси

Справа № 705/6490/25
Провадження № 22-ц/821/778/26
Категорія: 302000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 .

представник позивача : адвокат Витріщак Тетяна Іванівна,

відповідачі: Фермерське господарство «Нове життя-ЛВТ», Ладижинська сільська рада Уманського району Черкаської області ,

представник ФГ «Нове життя-ЛВТ» : адвокат Непокульчицький Валерій Саввович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Нове життя ЛВТ» - адвоката Непокульчицького Валерія Саввовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Годік Л.С.в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області)у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Нове життя-ЛВТ», Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФГ «Нове життя-ЛВТ», Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 060, а саме: комора літ. Д, ворота № 4, огорожа № 5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Комора літ. «Д», що виділена йому у рахунок майнового паю зі СТОВ «Лан», споруджена та прийнята в експлуатацію у 1965 році, ворота № 4, огорожа № 5 (не підлягають введенню в експлуатацію) є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Його право на цей об`єкт було набуто на підставі витягу з Протоколу № 8 засідання членів комісії по розподілу майна СТОВ «Лан» від 05 вересня 2001 року, Акту прийому-передачі майна від 28 грудня 2022 року, укладеного між СТОВ «Лан» та ОСОБА_1 , витягу ЄДЕССБ про присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, серія та номер АR01:5406-8980-6668-7307 від 27.03.2025, технічного паспорту з реєстраційним номером ТІ01:5406:8980:6668:7307, що виданий 27.03.2025 р., Свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області 29.12.2022. Реєстрація права власності підтверджується Витягом з ДРРПнНМ № 422582741 від 14 квітня 2025 року.

З метою набуття права користування земельною ділянкою під належним йому нерухомим майном, вказує позивач, він у травні 2025 року звернувся до Ладижинської сільської ради із відповідною заявою.

16 травня 2025 року Ладижинська сільська рада прийняла рішення «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий № :01:001:0555 за № 49-37/VІІІ, яким надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий № :01:001:0555 з метою подальшого оформлення за ОСОБА_1 права оренди на частину земельної ділянки під нерухомим майном - коморою літ. «Д», воротами № 4, огорожею № 5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 2 цього рішення визначено, що поділ земельної ділянки здійснювати після отримання згоди землекористувача, відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України.

21 травня 2025 року листом № 203/02-25/02-11 на виконання рішення № 49-37/VІІІ від 16 травня 2025 року Ладижинська сільська рада звернулася до орендаря земельної ділянки - Фермерського господарства «Нове життя-ЛВТ», в якому викладено прохання надати згоду на поділ земельної ділянки кадастровий № :01:001:0555. До листа було додано план-схему розподілу земельної ділянки, який враховує інтереси власників нерухомого майна - ОСОБА_1 та ФГ «Нове життя-ЛВТ».

Станом на дату звернення до суду з цим позовом згоду на поділ спірної земельної ділянки ФГ «Нове життя-ЛВТ» не надало, що унеможливлює оформлення позивачем права користування (оренди) частиною земельної ділянки під його нерухомим майном.

28 листопада 2017 року рішенням Ладижинської сільської ради за № 26-13/УІІ було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0555 на підставі договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2019 року передано в оренду ФГ «Нове життя ЛВТ». Згідно п. 1 договору оренди земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0555, площею 0,7256 га з цільовим призначенням для обслуговування господарських будівель та споруд ФГ «Нове життя-ЛВТ».

За змістом п. 3.1 договір укладено на 49 років з 24 липня 2019 року до 23 липня 2068 року. Право оренди ФГ «Нове життя - ЛВТ» () зареєстровано 31.07.2019 року. Це підтверджується Інформацією з ДРРПнНМ № 445038339 від 25.09.2025 р.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ФГ «Нове життя-ЛВТ» належить на праві власності об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 43, тип об`єкта: виробничий будинок (тік), об`єкт житлової нерухомості: Ні; опис об`єкта: загальна площа (кв. м): 3156.9; адреса: АДРЕСА_1 . Номер відомостей про речове право: 13318811, дата реєстрації 12.02.2016 14:37:12, розмір частки 1; власники: ФГ «Нове життя-ЛВТ», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, Черкаська обл., Уманський р., с. Ладижинка, вулиця Нове життя, будинок 31.

У технічному паспорті, що виготовлений ПП «Оцінка та інвентаризація майна» станом на 18 січня 2016 року, інвентаризаційна справа № 1292 у складі об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 43, належного ФГ «Нове життя- ЛВТ» - господарська будівля комора літ. Д, площею 220,9 кв. м. - відсутня.

Отже, нерухоме майно - комора літ. «Д», ворота № 4, огорожа № 5 - ні на момент формування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0555, ні на момент надання її в оренду за договором від 24 липня 2019 року не входили до складу об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 43, отже не належали на праві власності ФГ «Нове життя - ЛВТ». Відображення комори літ Д, площею 220,9 кв. м. у проекті землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ФГ «Нове життя- ЛВТ» має наслідком порушення його прав як власника нерухомого майна.

Згідно витягу з ДЗК НВ-025 від 25.09.2025 до відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0555 внесена інформація про зазначення контурів будівлі та споруд - комори літ «Д», огорожі № 5 та воріт № 4.

Довідкою від 21 лютого 2023 року № 09-10/30, Ладижинська сільська рада підтверджує факт розташування на земельній ділянці комунальної форми власності кадастровий номер :01:001:0555 загальною площею 0,7256 га, окрім будівлі комори «Д» (1965 року спорудження), нерухомого майна ФГ «Нове життя - ЛВТ».

Позивач вказує, що при формуванні земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0555 на підставі рішення Ладижинської сільської ради від 28 листопада 2017 року за № 26-13/УІІ та передачі її в оренду ФГ «Нове життя - ЛВТ» за договором оренди землі від 24.07.2019 , не було враховано інтереси власника нерухомого майна - комори літ «Д», воріт № 4, огорожі № 5, споруджених ще у 1965 році.

Рішення Ладижинської сільської ради від 28 листопада 2017 року за № 26-13/УІІ, яке стало підставою для укладення 24.07.2019 між ФГ «Нове життя-ЛВТ» та Ладижинською сільською радою договору оренди землі, прийняте з порушенням встановленого нормами Земельного (ст. 120, ст. 123, ст. 186) та Цивільного кодексів України (ст. 377) принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Вказує, що викладене є наслідком порушення прав на земельну ділянку, необхідну для обслуговування належного йому об`єкту нерухомого майна.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Ладижинської сільської ради від 28 листопада 2017 року № 26-13/УІІ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 24.07.2019, укладений між Ладижинською сільською радою () та Фермерським господарством «Нове життя-ЛВТ» () щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0555, номер запису про право оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 32707761, право зареєстровано 31.07.2019, ЄДРПОУ суб`єкта речового права 40176449; судові витрати стягнути з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2026 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення Ладижинської сільської ради від 28 листопада 2017 року № 26-13/УІІ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 24.07.2019, укладений між Ладижинською сільською радою та ФГ «Нове життя-ЛВТ» щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0555, номер запису про право оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 32707761, право зареєстровано 31.07.2019, ЄДРПОУ суб`єкта речового права 40176449.

Стягнуто з Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнуто з ФГ «Нове життя-ЛВТ» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0555, площею - 0,7256 га знаходиться об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 060, а саме: комора літ «Д», ворота № 4, огорожа №5, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

При формуванні земельної ділянки, під час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , директор ПП «Геоплан» Кузуб Т.В. відобразив контури будівлі та споруд - комори літ «Д», воріт № 4, огорожі № 5, як такі, що є власністю ФГ «Нове життя-ЛВТ».

Орган місцевого самоврядування та ФГ «Нове житгя-ЛВТ» володіли інформацією, що комора літ «Д», ворота № 4, огорожа № 5 не належали на праві власності, чи будь-якому іншому праві ФГ «Нове життя-ЛВТ».

Прийняття незаконного рішення органом місцевого самоврядування та подальше укладення спірного договору оренди землі призвели до порушенням принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, що визначений ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 123, ч. 17 ст. 186 ЗК України, ч. 1 ст. 377 ЦК України.

Зважаючи на те, що рішення Ладижинської сільської ради від 28.11.2017 № 26-13/УІІ прийнято з порушенням ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 123, ч. 17 ст. 186 ЗК України, ст. 377 ЦК України, то наявні підстави для визнання його недійсним та скасування цього рішення, а також визнання недійсним договору оренди землі від 24.07.2019 року, укладеного між відповідачами на підставі вказаного незаконного рішення.

З урахуванням змісту ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визнання незаконним та скасування спірного рішення Ладижинської сільської ради від 28 листопада 2017 року № 26-13/УІІ, зобов`язує власника земельної ділянки повернути її у стан, що існував до державної реєстрації права оренди ФГ «Нове життя-ЛВТ».

Суд вважав, що наведені позивачем обставини, підтверджені належними і допустимими доказами, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 13 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку, представник ФГ «Нове життя-ЛВТ» адвокат Непокульчицький В.С., вважаючи оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2026 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що земельну ділянку , кадастровий номер :01:001:0555 на підставі договору оренди земельної ділянки від 24.07.2019 передано в оренду ФГ «Нове життя ЛВТ», зареєстровано 31.07.2019.

Позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером:060, а саме: комора літ.Д, ворота №4, огорожа № 5, що розташовані по АДРЕСА_1 . Право власності на вказане майно позивач зареєстрував 14.04.2025.

Вказує, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ( майновий пай) виданий Ладижинською сільською радою 29.12.2022.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував, що на момент укладення договору оренди земельної ділянки 24.07.2019 , на момент державної реєстрації права оренди 31.07.2019, на момент прийняття рішення Ладижинською сільською радою від 28.11.2017 за № 26-13/VІІ, позивач не був власником будь-якого майна на орендованій земельній ділянці ФГ «Нове життя-ЛВТ», в тому числі, комори літ.Д, воріт №4, огорожі № 5 та не був навіть власником майнового сертифікату, при цьому, майно в рахунок виділення майнового паю йому не було виділено в натурі і не передано по акту прийому-передачі.

За наведених підстав у позивача відсутнє порушене право на момент укладення договору оренди фермерським господарством.

Вважає, що суд першої інстанції помилково визнав недійсним договір оренди земельної ділянки від 27.07.2019, укладений між Ладижинською сільською радою та Фермерським господарством «Нове життя-ЛВТ» щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0555, яка розташована в АДРЕСА_1 , оскільки позивач ОСОБА_1 не був стороною даного договору, а також він не є заінтересованою особою, так як на момент укладення та реєстрації оспорюваного договору та прийняття оскаржуваного рішення жодним чином права та інтереси позивача не порушені.

Вказує, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховано висновки, викладені в постанові Верховного суду від 29.05.2024 у справі № 910/10957/20.

Рішення Ладижинської сільської ради від 28.11.2017 №26-13/ УІІ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду фермерському господарству на час звернення до суду із даним позовом вичерпало свою дію шляхом укладення договору оренди земельної ділянки від 24.07.2019, тому визнання недійсним та скасування рішення сільської ради є неефективним способом захисту прав позивача.

Крім того, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.07.2019, укладеного між відповідачами щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0555 також є неефективним способом захисту.

Просить звернути увагу на законність та правомочність набуття позивачем права власності на комору літ.Д, ворота №4, огорожу № 5, розташовані в АДРЕСА_1 , що виділені позивачу в рахунок майнового паю зі СТОВ «Лан», відносно чого у фермерського господарства наявні вагомі сумніви.

Відзиви на апеляційну скаргу

16 березня 2026 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Витріщак Т.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу,в якому остання, вважаючи апеляційну скаргу ФГ «Нове життя-ЛВТ » необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 060, а саме: комора літ. Д, ворота № 4, огорожа № 5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 422582741 від 14 квітня 2025 р.

Право власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт було набуто на підставі витягу з Протоколу № 8 засідання членів комісії по розподілу майна СТОВ «Лан» від 05 вересня 2001 р.; Акту прийому-передачі майна від 28 грудня 2022 року, укладеного між СТОВ «Лан» та ОСОБА_1 ; Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧЕ-ХV № 229655, виданого Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області 29.12.2022 р.; Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес ЄДЕССБ про присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, серія та номер НОМЕР_2 : НОМЕР_3 , номер наказу 13 від 01.04.2025 р.; Технічного паспорту з реєстраційним номером ТІ01:5406:8980:6668:7307, що виготовлений 07.03.2025 р., згідно якого комора літ. «Д», що виділена ОСОБА_1 у рахунок майнового паю зі СТОВ «Лан», споруджена та прийнята в експлуатацію у 1965 році, ворота № 4, огорожа № 5 (не підлягають введенню в експлуатацію).

В довідці Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 21.02.2023 р. № 09-10/30 зазначено, що будівля комори 1 приміщення 3 розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності кадастровий номер :01:001:0555 загальною площею 0,7256 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . Крім цього, на вказаній земельній ділянці знаходиться майно ФГ «Нове життя-ЛВТ».

02 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Ладижинської сільської ради із заявою про надання земельної ділянки у користування (оренду) (надання дозволу на поділ земельної ділянки).

16 травня 2025 року Ладижинська сільська рада прийняла рішення «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий № :01:001:0555» за № 49-37/VІІІ, яким надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий № :01:001:0555 з метою подальшого оформлення за гр. ОСОБА_1 права оренди на частину земельної ділянки під нерухомим майном - коморою літ. «Д», воротами № 4, огорожею № 5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 2 цього рішення визначено, що поділ земельної ділянки здійснити після отримання згоди землекористувача, відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України.

21 травня 2025 року листом № 203/02-25/02-11 Ладижинська сільська рада звернулася до орендаря земельної ділянки - Фермерського господарства «Нове життя-ЛВТ», в якому викладено прохання надати згоду на поділ земельної ділянки кадастровий № :01:001:0555. До листа було додано план-схему розподілу земельної ділянки, який враховує інтереси власників нерухомого майна - ОСОБА_1 та ФГ «Нове життя-ЛВТ».

Станом на дату звернення до суду з цим позовом згоду на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0555, площею 0,7256 га ФГ «Нове життя-ЛВТ» не надало та у поданому представником відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 став власником майна 14 квітня 2025 р., а ФГ «Нове життя-ЛВТ» уклало договір оренди земельної ділянки 24.07.2019 р., право оренди зареєстровано 31.07.2019 р. Таким чином, на момент ухвалення рішення від 28 листопада 2017 року Ладижинської сільської ради за № 26-13/УІІ, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та на момент укладення договору оренди між ФГ «Нове життя-ЛВТ» та Ладижинською сільською радою та його реєстрації, позивач не був власником майна (комори літ «Д», ворота №4, огорожа №5), яке розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0555, площею 0,7256 га з цільовим призначенням для обслуговування господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , а тому його права жодним чином не були порушені.

Так, 28 листопада 2017 року рішенням Ладижинської сільської ради за № 26-13/УІІ було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0555 на підставі договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2019 року передано в оренду ФГ «Нове життя ЛВТ». Згідно п. 1 договору оренди земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0555, площею 0,7256 га з цільовим призначенням для обслуговування господарських будівель та споруд ФГ «Нове життя-ЛВТ». За змістом п. 3.1 договір укладено на 49 років з 24 липня 2019 року до 23 липня 2068 року. Право оренди ФГ «Нове життя - ЛВТ» () зареєстровано 31.07.2019 року.

На адвокатський запит № 27/25 від 24 вересня 2025 року Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листом № 29-23-0.2-6301/2-25 від 07 жовтня 2025 надало скановану копію запитуваного «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7256 га ріллі ФГ «Нове життя-ЛВТ» в оренду для обслуговування господарських будівель та дворів із земель сільськогосподарського призначення в адміністративних межах с. Ладижинка Уманського району Черкаської області», що виготовлений ПП «Геоплан». Зі змісту цієї документації із землеустрою вбачається, що на кадастровий план сформованої земельної ділянки нанесено не лише контури будівель, що належали на праві приватної власності ФГ «Нове життя-ЛВТ», а й контури інших будівель. На документах Абрис (с. 16), план меж, зон і сервітутів (с. 22), кадастровий план земельної ділянки (с. 23), план відведення (с. 28), відображено контури будівель із дублюючим номером 5. В експлікації документів на с.16, с. 22, с. 23 відображено наступні будівлі з прив`язкою до площі угідь земельної ділянки, необхідних для їх обслуговування: АДРЕСА_2 автовагова - 0,0052 га. Натомість, на схемі цих документів автовагова зазначена під № 5. Фактично, господарська будівля відображена на документах Абрис (с. 16), план меж, зон і сервітутів (с. 22), кадастровий план земельної ділянки (с. 23), план відведення (с. 28), під №5, для якої необхідна площа земельної ділянки для обслуговування - 0,0297 га, це нерухоме майно комора літ. «Д», площею 220,9 кв.м, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ФГ «Нове життя-ЛВТ» належить на праві власності об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 43, тип об`єкта: виробничий будинок (тік), об`єкт житлової нерухомості: Ні; опис об`єкта: загальна площа (кв. м): 3156.9; адреса: АДРЕСА_1 . Номер відомостей про речове право: 13318811, дата реєстрації 12.02.2016 14:37:12, розмір частки 1; власники: ФГ «Нове життя-ЛВТ», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, Черкаська обл., Уманський р., с. Ладижинка, вулиця Нове життя, будинок 31.

У Технічному паспорті, що виготовлений ПП «Оцінка та інвентаризація майна» станом на 18 січня 2016 року, інвентаризаційна справа № 1292 у складі об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 43, належного ФГ «Нове життя- ЛВТ» - господарська будівля комора літ. Д, площею 220,9 кв. м. - відсутня.

Отже, нерухоме майно - комора літ. «Д», ворота № 4, огорожа № 5 - ні на момент формування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0555, ні на момент надання її в оренду за договором від 24 липня 2019 року не входили до складу об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 43, отже не належали на праві власності ФГ «Нове життя - ЛВТ».

Згідно витягу з ДЗК НВ-025 від 25.09.2025 р. до відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0555 внесена інформація про зазначення контурів будівлі та споруд - комори літ «Д», огорожі № 5 та воріт № 4.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В повній мірі зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 14 Конституції України Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною п`ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною другою статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально.

Отже, реалізація права на одержання права користування земельної ділянки, яка перебуває в оренді іншої фізичної чи юридичної особи, можлива за умови припинення права власності чи користування ними або за умови наявності нотаріальної письмової згоди землекористувача.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема ,у постановах від 30.05.2018 у справі №923/466/І7, від 19.06.2018 у справі №916/1979/13, від 19.03.2019 у справі №906/920/16, вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникли в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак, рішення органу державної влади або місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 9901/801/18 вказано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Також Верховний суд наголосив, що головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання їх за допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами.

Рішення Ладижинської сільської ради Черкаської області №26-13/УІІ від 28.11.2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель та споруд за адресою вул. Нове життя,31»є індивідуальним актом, який вичерпав свою юридичну силу фактом його виконання, а саме, укладенням договору оренди землі 24 липня 2019 року.

Крім того, на час прийняття 28.11.2017 рішення Ладижинською сільською радою Черкаської області №26-13/УІІ не порушувало інтересів позивача щодо частини земельної ділянки, яке перебуває у оренді фермерського господарства та на якій знаходиться майно, яке належить позивачу на праві власності, оскільки із матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право на майновий пай позивач отримав 29.12.2022.

Із наведеного слідує, що визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування не є належним способом захисту права, оскільки не є умовою чи можливою підставою для отримання позивачем у користування земельної ділянки.

Недійсність же договору, як приватно-правової категорії, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/припинення прав взагалі) (Постанова Верховного Суду від 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (Постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18).

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Аналіз змісту статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить про те, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Із матеріалів справи вбачається, що зацікавленість позивача у отриманні частини земельної ділянки у користування (оренду) із орендованої відповідачем ФГ «Нове життя-ЛВТ» земельної ділянки, площею 0,7256 га виникла лише 29.12.2022, коли позивач отримав майновий сертифікат і 02.04.2025 звернувся до Ладижинської сільської ради із заявою про надання земельної ділянки у користування (оренду) та про надання дозволу на поділ земельної ділянки, отже, укладення 24 липня 2019 року оспорюваного договору оренди землі між відповідачами жодним чином не порушувало прав чи інтересів позивача.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача правочином є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

При задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0555, площею - 0,7256 га знаходиться об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 060, а саме: комора літ «Д», ворота № 4, огорожа № 5, що належить на праві власності ОСОБА_1 . При формуванні земельної ділянки, під час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 директор ПП «Геоплан» Кузуб Т.В. відобразив контури будівлі та споруд - комори літ «Д», воріт № 4, огорожі № 5, як такі, що є власністю ФГ «Нове життя-ЛВТ». Орган місцевого самоврядування та ФГ «Нове життя-ЛВТ», володів інформацією, що комора літ «Д», ворота № 4, огорожа № 5 не належали на праві власності, чи будь-якому іншому праві ФГ «Нове життя-ЛВТ». Прийняття незаконного рішення органом місцевого самоврядування та подальше укладення спірного договору оренди землі призвели до порушенням принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, що визначений ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 123, ч. 17 ст. 186 ЗК України, ч. 1 ст. 377 ЦК України.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки як зазначалось раніше, на момент прийняття рішення Ладижинською сільською радою від 28 листопада 2017 року № 26-13/УІІ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ» площею 0,7256 га для обслуговування господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та передання вказаної земельної ділянки в оренду ФГ «Нове життя-ЛВТ», об`єкт нерухомого майна, а саме: комора літ «Д», ворота № 4, огорожа № 5 не належали позивачу на праві власності; підтверджується матеріалами справи, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) Серія ЧЕ-ХV №229655 позивачу виданий 29.12.2022, а право власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 060, а саме: комора літ «Д», ворота № 4, огорожа № 5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано позивачем 14.04.2025.

Враховуючи викладене, вбачається відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування та правочином (договором оренди), що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що після перегляду даної справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2026 року та відмову у задоволенні позову, то, відповідно, вирішує питання розподілу судових витрат, зокрема судового збору.

Оскільки судом першої інстанції стягнуто судовий збір з відповідачів на користь ОСОБА_1 у розмірі по 1 211,20 грн з кожного та враховуючи, що колегією суддів рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову, тому рішення суду в частині стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, відповідно, підлягає до скасування.

При подачі апеляційної скарги ФГ «Нове життя-ЛВТ» сплатило судовий збір у розмірі 3 633,50 грн.

Оскільки апеляційна скарга ФГ «Нове життя-ЛВТ» задоволена, сплачений скаржником судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Нове життя ЛВТ» - адвоката Непокульчицького Валерія Саввовича - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2026 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Нове життя-ЛВТ», Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Нове життя-ЛВТ» ()судовий збір у розмірі 3 633,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Ю.В. Сіренко

/повний текст постанови суду виготовлено 27 березня 2026 року/