УХВАЛА

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 334/6927/24

провадження № 61-2412ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпра від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення втраченої власності та

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2026 року на адресу Верховного Суду надйшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпра від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року.

Указану касаційну скаргу передано судді-доповідачу Ситнік О. М, 17 березня

2026 року.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, а підстави для його поновлення необхідно визнати неповажними, з огляду на таке.

10 грудня 2025 року Дніпровським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, датою складення повного тексту зазначено 11 грудня 2025 року.

З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) встановлено, що надання загального доступу до оскаржуваної постанови надано 15 грудня 2025 року.

05 січня 2026 року ОСОБА_1 вперше подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпра

від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 10 грудня 2025 року.

28 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявниці, оскільки касаційна скарга в порушення вимог частини третьої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не була підписана заявницею.

Вдруге з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду

м. Дніпра від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 10 грудня 2025 року в інтересах ОСОБА_1 29 січня 2026 року через систему «Електронний суд» звернувся адвокат Балковий Р. Л.

11 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявниці, оскільки касаційна скарга в порушення вимог частини п`ятої статті 392 ЦПК України не містила підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

25 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Балковий Р. Л. звернувся втретє з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпра від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року.

16 березня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Балкового Р. Л. залишено без руху.

Звертаючись четверте з касаційною скаргою, ОСОБА_1 не обґрунтовує поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, але вказує, що вона намагалася скоротити пропуск строку на касаційне оскарження зі всією обачливістю.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначено, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, в разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З інформації ЄДРСР встановлено, що надання загального доступу до оскаржуваної постанови надано 15 грудня 2025 року.

05 січня 2026 року ОСОБА_1 вперше подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпра

від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 10 грудня 2025 року, яку 28 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду повернуто заявниці відповідно до вимог частини третьої статті 392 ЦПК України, бо касаційна скарга не була підписана заявницею.

11 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду подану вдруге касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявниці, оскільки касаційна скарга в порушення вимог частини п`ятої статті 392 ЦПК України не містила підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Указану ухвалу Верховного Суду отримано представником ОСОБА_1

16 лютого 2026 року.

Отже, повернення вперше і вдруге поданої заявницею касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки заявниця як учасник справи повинна бути обізнаною з вимогами щодо підпису та зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Втретє з касаційною скаргою, яка ухвалою Верховного Суду від 16 березня

2026 року залишена без руху, представник в інтересах ОСОБА_1 звернувся

25 лютого 2026 року, через 9 днів після отримання ухвали про повернення вдруге поданої касаційної скарги.

Вчетверте з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернулася особисто засобами поштового зв`язку 06 березня 2026 року.

Вказану касаційну скаргу передано судді-доповідачу Ситнік О. М. 17 березня

2026 року.

Тому не заслуговують на увагу доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки повернення вперше і вдруге поданих касаційних скарг відбулося із причин, які повністю залежали від заявниці, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження К/990/17155/23).

ОСОБА_1 не наводить підстав неможливості своєчасного оскарження постанови апеляційного суду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Вимоги щодо форми, змісту касаційної скарги та додатків до неї передбачено в статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет.

У пункті 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В касаційній скарзі вказано, що під час відкриття провадження у справі суд першої інстанції звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки розмір судового збору перевищував 5 % розміру її річного доходу.

До касаційної скарги також додані: копія довідки від 06 лютого 2026 року по двох рахункам ОСОБА_1 , відкритих в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк» про відсутність на них коштів; відомості Пенсійного фонду України у вигляді довідки форми ОК-7 (індивідуальні відомості про застраховану особу) за період з 2017 року до 2019 року; відомості за 2011-2022 роки щодо зарахування стажу без сплати внесків.

Верховний Суд не приймає до уваги вказане, оскільки вирішити питання щодо відстрочення, розстрочення, звільнення або зменшення судового збору суд може лише за вмотивованим клопотанням особи, яка подає касаційну скаргу. До такого клопотання необхідно надати і докази скрутного майнового стану. На підтвердження незадовільного майнового стану можуть бути надані, наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Водночас Верховний Суд звертає увагу заявниці на те, що відсутність доходу за минулий рік є підставою для звільнення від сплати судового збору (ухвала Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 761/12145/17), а не за будь-який інший рік.

ОСОБА_1 не заявлено вмотивоване клопотання про звільнення її від сплати судового збору та не надано доказів її скрутного майнового стану, а тому суд не наділений правом вирішувати питання про звільнення особи, яка подає касаційну скаргу, від сплати судового збору з власної ініціативи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(далі - Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону судовий збір за подання фізичною особою касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час подання до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на

2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2023 року становив 3 028,00 грн

(на момент подання позову).

За змістом касаційної скарги встановлено, що представником позивачки оскаржується судове рішення, яким відмовлено в задоволенні вимоги про повернення власності або коштів в розмірі 23 500,00 дол. США, що сплачені за нерухоме майно.

Отже, 1 % ціни позову (за майнову вимогу) перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 2024 рік (15 140,00 грн).

Тому судовий збір за подачу касаційної скарги за одну майнову вимогу має складати 24 224,00 грн (15 140,00 грн х 200 % х 0,8).

Судовий збір підлягає перерахуванню або внесенню за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів

бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку

і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно: 1) звернутися до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для його поновлення та надати докази на їх підтвердження; 2) надати документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд роз`яснює, якщо в зазначений строк заявниця не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням підстав для його поновлення, а також поданням доказів порушення апеляційним судом порядку вручення судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України, в відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати наведені в касаційній скарзі ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпра від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік