П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 572/3563/25

Провадження № 22-ц/4815/194/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

07 липня 2025 року Представник ТОВ «Юніт Капітал» (надалі - позивач) звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 21.07.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №336087021 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на умовах строковості, зворотності та платності. Товариство виконало умови договору та перерахувало відповідачу кошти в сумі 9000.00 грн. на її банківську картку № НОМЕР_1 .

28.11.20218 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01 строком до 28.11.2019. Укладеними додатковими угодами строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2024. Згідно вказаного договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 901322910. В подальшому 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за Договором №901322910 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Юніт Капітал» згідно Договору факторингу від 20.08.2024.

Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору.

У порушення умов укладеного договору відповідачем зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконано та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 24 005,00 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду, обставинам справи й чинному законодавству, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ "Юніт Капітал" зазначає про те, що строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неодноразово продовжувався, тому помилковим є висновок суду про неналежність відступлення права вимоги за таким правочином щодо кредитного договору, який уклався пізніше дати договору факторингу.

Договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

При цьому наявні в матеріалах справи копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами щодо відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу.

Відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Тобто, Реєстр , що містить інформацію про боржника, підтверджує факт переходу права вимоги у визначений момент (дату його підписання).

Зазначає, що даний реєстр укладено після виникнення кредитних правовідносин з Відповідачем. Тому, висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову потребують перегляду з урахуванням вищезазначених обставин. Витяги містять детальну інформацію про конкретні договори, зокрема кредитний договір №336087021 від 21.07.2020.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за кредитним договором №336087021 від 21.07.2020 року в розмірі 24 005.00 гривень та судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21.07.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 336087021, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 9000,00 грн., строк кредитування 30 днів, процентна ставка 1.70% в день.

Акцепт оферти підписано позичальником 21.07.2020 о 23:38 год. за допомогою одноразового ідентифікатора AC7599BX, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

21.07.2020 ТзОВ «МАНІВЕ ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було перераховано грошові кошти в сумі 9 000 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , в призначені платежу вказано переказ коштів згідно договору №336087021 від 21.07.2020, що підтверджується платіжним дорученням №994565fb-a2bf-48cc-aed5-9e73b2597b6f.

28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчувався 28 листопада 2019 року.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. Інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, яка продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення та номер договору залишені первинні - 28.11.2018 року та № 28/1118-01.

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

28.11.2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ "Таліон Плюс" отримало право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Вказаний договір було продовжено тричі.

27.05.2024 року ТОВ "Таліон Плюс" уклало договір факторингу № 27/0524-01, яким відступило права вимоги по кредиту для ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», який також було продовжено.

Вподальшому, ТОВ «ФК "Онлайн фінанс" уклало договір факторингу від 04.06.2025 року №04/06/25-ю, яким відступило права вимоги по кредиту для позивача.

Відповідно до Реєстру Боржників №б/н від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 24 005,00 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу 3.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №336087021 від 21.07.2020, наданого первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за період 21.07.2020 по 20.10.2020 становила 13 923.00 грн., з яких 9000.00 грн. тіло кредиту; 7508.00 грн. сума за відсотками.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відображає здійснені сплати у загальному розмірі 6 415, 00 грн., а саме 19.08.2020 на суму 1305,00 грн.; 20.08.2020 на суму 45 грн., 30.09.2020 на суму 5 065,00 грн.

20.08.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору №336087021 від 21.07.2020, строком на 30 днів, процентна ставка 1.66% в день.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №336087021, наданого ТОВ «Таліон плюс» на дату відступлення прав вимоги за період з 20.10.2020 по 08.12.2020 убачається заборгованість ОСОБА_1 перед товариством становила 24 005.00 грн., з яких 9000.00 грн. тіло кредиту, 15 005.00 грн. відсотки за користування кредитом.

Із Виписки з особового рахунку за кредитним договором №336087021 від 21.07.2020, наданої ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» станом на 25.06.2025 складає 24 005.00 грн., вбачається, що після відступлення права вимоги ТОВ «Юніт капітал» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, а заборгованість лишається непогашеною.

З огляду на викладені обставини є помилковими висновки суду попередньої інстанції про неналежне відступлення прав вимог за договорами факторингів, неправомірність здійснення відчуження права вимоги за зобов`язанням якого не існувало.

Згідно із ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Так, суд першої інстанції помилково вважав неможливим відступлення майбутньої вимоги за рамковим договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

Договір факторингу є рамковим, передача прав вимоги відбувається за реєстрами, підписання реєстру і є моментом переходу права.

Реєстр прав вимоги відповідно до якого був включений кредитний договір №336087021 від 21.07.2020, підписано після виникнення зобов`язання, що підтверджує дійсність передачі. Аналогічно, перехід прав відбувався і для наступних договорів факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 21.07.2020, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 20.10.2020, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» 31.08.2023, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 04.06.2025.

Висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 07.01.2026 у справі №727/2790/25 підтверджує: майбутня вимога індивідуалізується на момент виникнення, рамковий договір факторингу з пролонгаціями дозволяє передачу прав за реєстрами після виникнення зобов`язання, підписання реєстру засвідчує перехід права. Презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) діє, доки договір не визнаний недійсним судом.

Суд першої інстанції не врахував, що договори факторингу не визнані недійсними, чинні на момент передачі, а реєстри підписані після укладення кредиту.

З огляду на те, що позивачем надано повний ланцюг доказів матеріального правонаступництва та витяги з реєстрів боржників на кожному етапі передачі права (від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», далі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та кінцево до ТОВ «Юніт Капітал»), останній є належним кредитором у зобов`язанні.

Між тим, незважаючи на те, що позивач є новим кредитором, його вимоги до задоволення в повному обсязі не підлягають, позаяк нарахована попередніми кредиторами заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами здійснена поза межами строку кредитування.

Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до кредитного договору №336087021 кредит надавався строком на 30 днів.

Вказаний договір 20.08.2020 було пролонговано строком на 30 днів, процентна ставка 1.66% в день.

Згідно з розрахунком заборгованості первинного кредитора у межах цього строку, а саме станом на 19.09.2020 загальна вартість кредиту складала 13 482.00 грн.

Подальше поза строком кредитування (з 23.09.2020) нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами за кредитним договором є безпідставним. Доказів, що відбулась повторна пролонгація договору, відповідно до його умов, матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, двозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначав, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Отже, враховуючи, що заборгованість станом на 19.09.2020 відповідача перед кредитором становила 13482.00 грн., а позичальником було сплачено 6 415, 00 грн., до стягнення на користь нового кредитора підлягає заборгованість в розмірі 7 067,00 грн.

Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн., що у сумі становить 6056,00 грн.

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 29.44% від сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 782 грн. 88 коп.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Апелянт просив стягнути 7 000 гривень витрат на правничу допомогу.

Здійснені позивачем витрати на правничу допомогу під час розгляду справи підтверджуються договором від 05.06.2025 року № 05/06/25-01, укладеним між ТОВ "Юніт Капітал" та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого адвоката Тараненка Артема Ігоровича, про надання правничої допомоги і додатковою угодою №3 до цього договору; актом прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; довіреність від 05.06.2025 р., які є достатніми для підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що стягненню із відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено частково 29.44%, що становить 2060 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" адвоката Хлопкової Марії Сергіївни задовольнити частково.

Скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" 7 067 гривні 00 копійок заборгованості за кредитним договором №336087021 від 21.07.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 3 843 грн. 68 коп., що складається з: 1 782 гривень 88 копійок сплаченого судового збору та 2060 грн. 80 коп. витрат на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.