Справа № 569/4358/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі №569/4358/26,-

в с т а н о в и в

Рівненським міським судом Рівненської області по справі №569/4358/26 02.03.2026 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 8641,67 грн, та судових витрат по справі.

25.03.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування судового наказу. Свої вимоги обґрунтовує наступним. Жодних договорів з стягувачем не було укладено. Заборгованість у заявника відсутня, оплату послуг здійснює відповідно до показників лічильника. Нарахований борг вважає незаконним та не визнає.

Вивчивши заяву скасування судового наказу, суд встановив відсутність підстав для її повернення.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заву про його скасування (ч.1 ст.170 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак, проаналізувавши обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки спірний наказ видано без урахування всіх обставин, що мають значення та між сторонами існує спір про право.

Беручи до уваги вищенаведене та у відповідності до ч. 2 ст. 171 ЦПК України судовий наказ підлягає скасуванню.

Щодо вимоги заявника про стягнення з заявника суми сплаченого судового збору за подання заяви про скасування судового наказу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення ст. 164 ЦПК України не передбачають порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу. Частина 2 вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження.

Крім того, норми ст. 171 ЦПК України також не передбачають відшкодування судових витрат на користь особи, яка звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі за рахунок стягувача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу слід відмовити, оскільки відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, передбачено лише на користь заявника, який звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника. Водночас чинним процесуальним законодавством не передбачено відшкодування боржнику судових витрат у виді судового збору, сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу.

Керуючись ст. 171 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі №569/4358/26 задовольнити частково.

Судовий наказ від 02.03.2026 року виданий Рівненським міським судом Рівненської області у цивільній справі №569/4358/26 скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» на її користь судових витрат.

Роз`яснити стягувачу його право звернутися до суду із вказаними у заяві про видачу судового наказу вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя І.О.Гордійчук