ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Південне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Перша Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом

за апеляційною скаргою Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни

на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

18.10.2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Південне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Перша Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований і проживав з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно -1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , будинок та земельну ділянку 0,10 га в Полтавській області. Спадкова справа була відкрита Першою дніпровською державною нотаріальною конторою 24.01.2023 року та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку 0,10 га. Постановою нотаріуса від 18 липня 2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки право власності зареєстровано за іншою особою. Зазначена квартира була придбана батьком, ОСОБА_4 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , за договором міни квартири від 01.12.2003 року. Джерелом обміну стала трикімнатна квартира в Житлово-будівельному кооперативі №352, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яку придбав батько за власні кошти у розмірі 8 777,54 рублів 05.07.1984 року, які він отримав від поділу майна з мамою, ОСОБА_6 . Оскільки батько та ОСОБА_5 , на час укладення договору міни, перебували у шлюбі, квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виховували двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пасинка батька, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7 . 28.05.2019 року ОСОБА_7 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 в цілому. При цьому не було враховано, фактично позбавлено майна у спільній сумісній власності батька ОСОБА_3 24.01.2023 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала батькові, але було відмовлено. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_7 , нотаріус не врахувала суттєвий факт, що ОСОБА_5 , на момент оформлення даного правочину, не належала спадкова маса батька ОСОБА_3 - 1/2 частина квартири, оскільки шлюб між ними було розірвано ще в 2006 році, а батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, у свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано ОСОБА_7 , було включено майно, яке не належало його матері і спадкодавцю ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_6 дізналася, що після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрито спадкову справу в Третій Дніпровській державній нотаріальній конторі за заявою ОСОБА_2 . Вважає, що ОСОБА_2 немає жодних законних та моральних підстав претендувати на спадщину зведеного брата ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також і сам документ, який оскаржується-свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , виданий і зареєстрований приватним нотаріусом Лозенко В.В., виконаний з порушенням законодавства України.

На підставі викладеного просить визнати за нею ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 загальної площею 46.40 кв.м. в порядку спадкування за законом, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 травня 2019 року, серія ННЕ 704059, зареєстроване в реєстрі за №978, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. на ім`я ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності.

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Південне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Перша Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задоволенні.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстрованого в реєстрі за №978.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 46,40 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7 665,20 грн. (том 3 а.с.2-8).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, не доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження по справі (том 3 а.с. 16-20) .

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, не обмежуючись доводами та вимогами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_3 (а.с.15).

Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с.16, 18).

24.11.2010 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 , який на випадок своєї смерті усе належне йому майно заповідав ОСОБА_1 .

Першою дніпровською державною нотаріальною конторою 24.01.2023 року відкрито спадкову справу за №19/2023 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 (а.с.128-217) за заявою ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. від 02.02.2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, передбаченого ст.1270 ЦК України, оскільки згідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради міста Дніпра від 01.08.2018 року за №7095, за адресою: АДРЕСА_1 з 20.10.2011 року був зареєстрований ОСОБА_3 . ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за вказаною адресою з 29.10.2018 року, тобто вже після смерті батька ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.03.2023 року, справа №201/2406/23, задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини, з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 частина домоволодіння).

18.07.2024 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_3 , яке складається з земельної ділянки площею 0.1000 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , призначений для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд.

Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова А.І. від 18.07.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 на частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстровано право власності за іншою особою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що заявлені вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Однак із висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та такою, що прийняла спадщину після його смерті, враховуючи рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.03.2023 року, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини, з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (51/150 частина домоволодіння).

Вирішуючи чи входить частина квартири АДРЕСА_2 до складу спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , суд 1 інстанції виходив з наступного.

Як встановлено, ОСОБА_3 02 липня 1983 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с.17).

ОСОБА_5 на підставі Договору обміну від 01.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10-21).

Відповідно до Договору обміну квартири від 01.12.2003 року ОСОБА_10 обміняв квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 27.9 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. на належну ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_7 житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 66,1 кв.м.

Вказані квартири:

- АДРЕСА_8 належить ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.04.1999 року за реєстровим номером 880 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу І.Ю. Башкєєвою, зареєстрованого Дніпропетровським МБТІ в реєстрову книгу №475п за №990-239 від 20.05 1999 року;

-№137 належить ОСОБА_5 на підставі реєстраційного посвідчення на квартиру АДРЕСА_9 , виданого від 20.10.1992 року Дніпропетровським МБТІ та зареєстрованого в реєстрову книгу №X за реєстровим номером 107 від 20.10.1992 року.

В п. 3 Договору обміну зазначено, що міна здійснена без доплати (а.с.20).

Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю, в редакції, яка діяла на час набуття ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_7 , майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ч.2 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю).

Враховуючи викладене, суд 1 інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_7 , яка належала ОСОБА_5 на підставі реєстраційного посвідчення на квартиру АДРЕСА_9 , виданого від 20.10.1992 року Дніпропетровським МБТІ та зареєстрованого в реєстрову книгу за реєстровим номером 107 від 20.10.1992 року, була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які 02 липня 1983 року зареєстрували шлюб, проживали однією сім`єю та мали спільний бюджет.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2006 року, справа №2-3086 (а.с.170), про що 13.12.2006 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №682 (а.с.28).

Оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5 набула на підставі договору міни від 01.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., зареєстровано в КП ДМБТІ 15.01.2004 року (а.с.21), під час перебування у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_3 , за рахунок майна - квартири АДРЕСА_7 , право власності на яку набула під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 за спільні кошти, на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 належало на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, тобто, кожному з них належало по 1/2 частині зазначеної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_11 померла ОСОБА_5 (т.1 а.с.171).

28.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом сину ОСОБА_5 - ОСОБА_7 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_2 , належної померлій на підставі Договору обміну квартир, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. від 01.12.2003 року за реєстровим номером 7140, право власності за яким зареєстровано в КП ДМБТІ від 15.01.2004 року, реєстраційний номер: 3656921 (а.с.235).

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 (а.с.271 зв.).

Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою 20.07.2022 року відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_2 (т.1 а.с.219 зв.). Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

При цьому, 12.01.2023 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 також звернулася ОСОБА_1 (т.1 а.с.226).

Крім того, з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 24.01.2023 року відкрито спадкову справу за №19/2023 року (а.с.128-217) за заявою ОСОБА_1 , якій було рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.03.2023 року встановлено факт постійного проживання на час відкриття спадщини з ОСОБА_3 .

Однак, постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова А.І. від 18.07.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 на частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстровано право власності за іншою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є такою, що спадщину після смерті батька прийняла, однак, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спірної квартири, оскільки свідоцтво про право на спадщину включно на цю частину квартири було видано ОСОБА_7 , то право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину порушено та підлягає захисту судом.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки ОСОБА_5 за життя належала лише частина квартири АДРЕСА_2 , то інша частині цієї квартири не входила до спадкової маси, а тому ОСОБА_7 не міг отримати її в спадщину. Таким чином, свідоцтво видано в тому числі на майно, що не належало спадкодавцю.

На підставі викладеного суд 1 інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , її сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстрованого в реєстрі за №978.

При цьому, суд 1 інстанції не врахував положення ст. 1300 ЦК України, відповідно до якої, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Отже, при вирішенні спорів слід розмежовувати способи захисту прав спадкоємців, а саме, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину від визнання його недійсним.

Так, недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.

Підстави внесення змін до свідоцтва не пов?язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.

У передбаченій положеннями статей 1300 та 1301 ЦК України правові конструкції внесення змін до свідоцтва та визнання свідоцтва є різними.

Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування вад на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала право на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги, прийняли спадщину, заповіт є нікчемним, тощо).

Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане право на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців.

Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.

Смерть одного із спадкоємців, якому видано свідоцтво про право на спадщину, не перешкоджає захисту прав іншого спадкоємця шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Зазначене узгоджується з висновками Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 04 листопада 2024 року (справа № 504/3606/14-ц, провадження № 61-6658сво23).

Отже, з урахуванням встановлених по справі обставин по справі, з урахуванням норм матеріального права та зазначеної правової позиції, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, що не перешкоджає ОСОБА_1 повторно звернутися до суду з відповідним позовом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що спосіб захисту, врегульований у ст. 1300 ЦК України буде достатнім для захисту прав ОСОБА_1 , та водночас не порушить права інших спадкоємців.

Також колегія суддів наголошує, що підстави для закриття провадження по справі з підстав зазначених апелянтом в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищезазначеного оскаржуване судове рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Південне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Перша Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: