Справа № 643/3222/25
Провадження № 2/643/1720/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю секретаря судового засідання Дудченко К. С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Жмуренко В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості у загальному розмірі 135918,23 грн., та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2013 по 31.07.2015 у розмірі 11541,62 грн.;

стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.08.2015 по 23.02.2022 у розмірі 90358,09 грн., за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 27366,00 грн., 3 % річних у розмірі 1785,50 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4867,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , і є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі». Через невиконання своїх обов`язків перед позивачем у відповідачів утворилася вищевказана заборгованість щодо сплати за надані послуги з теплопостачання.

Заочним рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 20.05.2025 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2013 по 31.07.2015 у розмірі 11541,62 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.08.2015 по 23.02.2022 у розмірі 90358,09 грн., за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 27366,00 грн., 3 % річних у розмірі 1785,50 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4867,02 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

16 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 адвокат Шайхлісламова Я. В. звернулася до Салтівського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» з заявою про перегляд заочного рішення у справі № 643/3222/25.

Вимоги обґрунтовані тим, що заявники не були повідомлені належним чином про дати судових засідань, у зв`язку з чим були позбавлені реалізувати свої права як відповідачів у справі. Крім цього, зазначає щодо порушення КП «Харківські теплові мережі» строків позовної давності під час пред`явлення позову, що є підставою для перегляду заочного рішення.

Також у заяві про перегляд заочного рішення зазначено, що статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позовні вимоги у справі №643/3222/25 стосуються стягнення заборгованості зі сплати за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У постанові Верховного Суду у справі №686/6276/19 від 01 вересня 2020 року зазначено наступне: «Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.»

04.07.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Копія зазначеного договору додається до заяви.

У п. 8 вищезгаданого договору купівлі-продажу квартири зазначено, що: «Покупцю» відомо про наявність заборгованості за надані комунальні послуги в розмірі 214000,00 (двісті чотирнадцять тисяч) гривень, котра виникла до укладення та посвідчення цього договору, сторони домовились, що «Покупець» бере на себе зобов`язання щодо її сплати».

Таким чином, власником квартири за адресою АДРЕСА_1 наразі є ОСОБА_4 та останній добровільно взяв на себе обов`язок зі сплати заборгованості зі сплати комунальних 6 послуг що виникла до укладення договору, про що зазначено у договорі купівлі-продажу даної квартири.

За таких умов, саме ОСОБА_4 є належним відповідачем у даній справі.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 07.10.2025 задоволено заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі № 643/3222/25 за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості; скасовано заочне рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 20 травня 2025 року у справі № 643/3222/25 за позовною заявою комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості; призначити справу № 643/3222/25 до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи.

28.10.2025 до суду від представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Шайхлісламової Я. В. надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01.02.2013 по 31.03.2017 у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

11.12.2025 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності, а також, що відповідачі у цій справі є належними.

Щодо строку позовної давності представник позивача зазначив, що сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачем порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392, від 22 липня 2020 р. № 641, від 9 грудня 2020 р. № 1236, № 104 від 17.02.2021р., № 405 від 21.04.2021р., № 611 від 16.06.2021р., № 855 від 11.08.2021р., № 981 від 22.09.2021р., № 1336 від 15.12.2021р., № 229 від 23.02.2022р., № 630 від 27.05.2022р., № 928 від 19.08.2022р., № 1423 від 23.12.2022р., № 383 від 25.04.2023р. (із змінами і доповненнями) , карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 р. до 30 червня 2023 р. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-IX внесено зміни дозаконодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного ко доповнено пунктами 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з Законом України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України воєнного, було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» , затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, також строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії воєнного стану, то відповідний період заборгованості за заявленими позовними вимогами не виходить за строки позовної давності.

Щодо неналежного відповідача зазначив, що законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу(постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 667/933/14-ц (провадження № 61-472св18) та від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22)). Отже, заміна боржника у зобов`язанні не може бути здійснена поза волею кредитора, така заміна здійснюється лише за згодою кредитора. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду висловлена правова позиція, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Такий договір має містити застереження про переведення боргу попереднього власника й згоду кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні) (постанова від 01 вересня 2020 року у справі справа № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20). Водночас, договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 04.07.2025 між відповідачами з боку продавця та ОСОБА_4 з боку покупця, не містить згоди КП «Харківські теплові мережі» на заміну боржника у зобов`язанні, отже не породжує правових наслідків для кредитора у зобов`язанні, а переведення боргу не можна вважати таким, що відбулось .

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 18.12.2025 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Шайхлісламової Яни Василівник про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ); встановити третій особі строк для подання письмових пояснень щодо позову.

У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся належним чином, у заявах по суті справи та поясненнях просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлявся належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, заяв, клопотань чи пояснень до суду не подавав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки під час продажу квартири у 2025 році, ОСОБА_4 взяв на себе обов`язок сплати такої заборгованості. Продаж квартири був обумовлений тим, що вона була пошкоджена в результаті воєнних дій та потребувала значного ремонту.

Представник відповідачів також заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки у цій справі відповідачі є неналежними.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, заяви та письмові пояснення учасників провадження, встановив таке.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачі до 23.02.2022 були споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач, за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, взяті на себе обов`язки з оплати наданих послуг відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість.

Суть розглянутого спору полягає у спонуканні відповідачів до примусового виконання порушених (несплачених та прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати вартості наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2013 по 23.02.2022.

Приймаючи до уваги правову природу розглядуваних правовідносин, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням норм Цивільного кодексу України, які регламентують правовідносини у сфері надання послуг, а також іншими відповідними нормативно-правовими/підзаконними актами у сфері теплопостачання.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон від 24.06.2004 № 1875-IV), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем цих послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 ст. 19 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг було покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон від 09.11.2017 № 2189-VIII) також передбачено обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що відносини між сторонами у спірний період не були врегульовані договором, що, між тим, не скасовує передбачений покладений на споживача обов`язок зі щомісячного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію безвідносно до наявності або відсутності укладеного зі споживачем договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтримана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідачами всупереч вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України надані позивачем послуги оплачені не були, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачами подано заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі» за період з 01.11.2013 по 23.02.2022.

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і тривав по 01 липня 2023 року.

Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом № 540-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Крім того, 17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України, які затверджувались Законами України, воєнний стан продовжувався та триває до теперішнього часу.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги (13.06.2025 року) в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, відповідно до п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» з позовом 28.02.2025 та період нарахування останнім заборгованості за надані послуги, який становить з 01.11.2013 року по 23.02.2022, то позовні вимоги КП «ХТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.11.2013 по 31.03.2017 включно подані поза межами строку позовної давності, та задоволенню не підлягають.

В межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2013 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.

При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу.

З даним позовом до суду КП «Харківські теплові мережі» звернулося 28.02.2025 року.

А тому, суд не позбавлений можливості застосувати строк позовної давності в три роки, а саме з 01.04.2017, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 23.02.2022, заявлені в межах строку позовної давності.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає, наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховано інфляційні втрати за час прострочення та 3% річних, з якими погоджується суд.

Так, Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету міністрів України № 390 від 21.04.2023 р. заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій.

Проте, заборгованість, інфляційні витрати та 3 % річних нараховані відповідачам до 24.02.2022 року, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони нараховані до початку введення в дію воєнного стану в Україні.

Суд відхиляє доводи відповідачів про припинення їх зобов`язань щодо оплати заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, наданих КП «ХТМ», у зв`язку із покладенням такого обов`язку на нового власника житлового приміщення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов`язанні (як кредитора (статті 512 519 Цивільного кодексу України, так і боржника (статті 520 523 Цивільного кодексу України)), однак встановлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.

Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема, сплатити кошти (статті 512, 516, Цивільного кодексу України).

Натомість заміна боржника у зобов`язанні відповідно до вимог закону пов`язується з волею кредитора.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу(постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 667/933/14-ц (провадження № 61-472св18) та від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22)).

Отже, заміна боржника у зобов`язанні не може бути здійснена поза волею кредитора, така заміна здійснюється лише за згодою кредитора.

Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду висловлена правова позиція, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Такий договір має містити застереження про переведення боргу попереднього власника й згоду кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні) (постанова від 01 вересня 2020 року у справі справа № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20).

04.07.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У п. 8 вищезгаданого договору купівлі-продажу квартири зазначено, що: «Покупцю»відомо про наявність заборгованості за надані комунальні послуги в розмірі 214000,00 (двісті чотирнадцять тисяч) гривень, котра виникла до укладення та посвідчення цього договору, сторони домовились, що «Покупець»бере на себе зобов`язання щодо її сплати».

Водночас наданий суду договір купівлі-продажу квартири не містить згоди КП «Харківські теплові мережі» на заміну боржника у зобов`язанні, отже не породжує правових наслідків для кредитора у зобов`язанні, а переведення боргу не можна вважати таким, що відбулось.

Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання належним чином не виконують, доказів зворотного на виконання свого процесуального обов`язку не надали, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про солідарне стягнення із відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за надані послуги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та допустимі докази на підтвердження свої позиції, а також оцінюючи належність допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 76128,63 грн., за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 27366,00 грн., 3 % річних у розмірі 1785,50 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4867,02 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 2681,58 грн, саме по: 893,86 грн з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, р/р НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складений та підписаний 24.03.2026.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО