ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2026 року

м. Харків

справа № 953/2348/25

провадження № 22-ц/818/418/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року, постановлене суддею Губською Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 278,75 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 2 850 грн, сума прострочених платежів по відсотках - 9 828,75 грн, комісійні винагороди - 600 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №101233157, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало позичальнику кредит у сумі 3 000 грн. Договір кредиту укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаного сторонами. Позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

21.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до позивача. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №101233157 від 11.04.2021 року.

Згідно Договору відступлення права вимоги, загальний розмір заборгованості відповідача перед «Діджи Фінанс» становить 13 278,75 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 2 850 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 9 828,75 грн, а також комісійної винагороди - 600 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, Київська обл.., м.

Бровари, вул.С.Петлюри, б.21/1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором позики №101233157 від 11.04.2021 в сумі 12678,75 грн., з яких сума кредиту 2850,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 9828,75 грн.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати по сплаті судового збору в сумі 2312,94 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 4000 грн - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що судом першої інстанції в порушення статтей 280, 281 ЦПК України ухвалено заочне рішення. Зазначає, що позивач не надав до справи належних і допустимих доказів, які надають можливість верифікувати (перевірити) інформацію про отримання відповідачем вказаного електронного підпису, факт його накладання (використання) при підписанні у вказаному у позові порядку обміну електронними повідомленнями, з відповідною ідентифікацією, як це визначено у статтях 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказує, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення заборгованість за відсотками 9828,75 грн. Звертає увагу суду, що розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. Встановлення строку кредитування має суттєве значення, бо за усталеною роками практикою Верховного Суду нарахування відсотків після спливу строку кредитування не допускається. Зазначає, що за обставинами цієї справи нарахування відсотків за Договором допускається суворо до "26" квітня 2021 року. Враховуючи викладене, розмір нарахованих відсотків, який підлягає стягненню в межах строку кредитування виключно 1125 грн як відсотки в межах строку кредитування, а тому в задоволенні вимог понад цю суму 9828,75 грн. слід відмовити, тобто слід відмовити у задоволенні вимог на суму 8 703, 75 грн. Вважає, що вимога про понесені витрати на надання правової допомоги у типовий для нього справі є необґрунтованою і явно завищеною позивачем.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що На підтвердження укладення договору з відповідачем позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що відповідач, використовуючи номер телефону, зайшов у особистий кабінет на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», надав всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнту, ознайомився з офертою Товариства, здійснив акцептування умов оферти шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом введення отриманого від позичальника одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» в мережі Інтернет. Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі. відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_2 , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит № 101233157 від 11.04.2021 року (далі по тексту - Договір). Повідомлення містило одноразовий

ідентифікатор S12349, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору. Даний договір також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства за адресою: https://miloan.ua/, що підтверджується сриншотом, який наведено у відзиві на апеляційну скаргу. Щодо доводів апелянта, що право позивача нараховувати відсотки припинилось 26.04.2021 зі спливом строку кредитування, а тому розрахунки відсотків починаючи з 27.04.2021 є безпідставними, також позивач не має права стягувати комісію у розмірі 600 грн. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Звертає увагу суду, що на підтвердження законності нарахування розміру заборгованості, позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 101233157 від 11.04.2021 року, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором (додаток № 18 до позовної заяви «Деталізований розрахунок за кредитним договором 101233157.pdf.»). Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. За викладеного, позивач вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 25.06.2021), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 15 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Щодо доводів апелянта, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними. Звертає увагу апеляційного суду, що до складання позовної заяви у вартість витрат на правничу допомогу адвоката включено ще формування необхідних додатків та перед складанням позову проведення аналізу спірних правовідносин із наданням рекомендацій щодо захисту інтересів позивача. Таким чином, позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення із відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 4 000,00 підлягають до задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 12 678,75 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 2 850,00 грн; сума прострочених платежів по процентах - 9 828,75 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 11.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір №101233157 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1.1 та 1.2 договору кредиту, ТОВ «Мілоан» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2,50 процентів за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору, встановлений у Додатку 1 до договору. Розмір Комісії, встановлений пунктом 1.5.1, 600,00 грн нараховується одноразово при видачі кредиту.

Приписами п. 1.5 Договору, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 4 725,00 грн.

Строк дії договору - до 26.04.2021 року.

Також з Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №26666206 від 11.04.2021 року.

Пунктом 2.3.1.1 встановлено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування на пільгових умовах на 3, 7 або 10 днів за ставкою 2.50% від фактичного залишку на день у разі сплати комісії за управління та обслуговування кредиту та певної частки кредиту.

Пунктом 2.3.1.2 встановлено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день після завершення строку кредитування на стандартних умовах з урахуванням всіх пролонгацій, але не більше 60 днів, за ставкою 5.00% від фактичного залишку на день.

Пунктом 2.8 встановлено, що для визначення будь-яких обставин виконання грошових зобов`язань або будь-якої їх частини, вирішальне значення мають дані бухгалтерського обліку Товариства.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 30.10.2023 року утворилась заборгованість за Договором №101233157 про надання кредиту, в розмірі 13 278,75 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 2 850,00 грн; сума прострочених платежів по процентах - 9 828,75 грн; сума прострочених платежів за комісією - 600,00 грн.

21.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до позивача. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №101233157 від 11.04.2021 року.

За правилами статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За вимогами ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в

електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів

механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Зазначений договір є публічним договором приєднання.

За приписами частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому зазакономнадані відповідні пільги.

Статтею 634 цього Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ТОВ «Мілоан»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

Вимогами статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду першої інстанції анкету - заяву № 101233157 від 11.04.2021 року, договір про споживчий кредит № 101233157 від 11.04.2021 року, платіжне доручення № 26666206 про переказ коштів на картковий рахунок, договір про відступлення права вимоги № 05Т від 29.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс».

Разом з тим, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання позики від ТОВ «Мілоан», а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Мілоан») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого їй позивачем одноразового ідентифікатора.

Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу наведено скриншот частини першого листа договору із зазначенням про те, що договір був підписаний одноразовим ідентифікатором S12349, між тим такий доказ колегією суддів як належний доказ не приймається, оскільки скриншот частини першого листа договору не відповідає вимогам ст. 78, 79 ЦПК України.

Матеріали справи не містять і доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним договором за зазначеними ним реквізитами.

Платіжне доручення, на яке посилається позивач як на підставу переведення коштів на рахунок відповідача, не є належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки згідно вказаного платіжного доручення кошти в розмірі 3000 грн. були перераховані ОСОБА_1 на кредит рах. № 414951хххххх037, між тим доказів того, що вказаний картковий рахунок належить ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази укладання з відповідачем вказаного вище договору позики, отримання відповідачем кредитних коштів та інформації про належність відповідачу платіжної картки, а також підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 3000 грн. від ТОВ «Мілоан» саме на картку ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове

задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції в порушення статтей 280, 281 ЦПК України ухвалено заочне рішення не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.09.2025 року було виправлено описку в повному тексті рішення Київського районного суду від 27.05.2025 року та зазначено вірно порядок розгляду справи «Рішення» замість невірного «Заочне рішення».

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 626, 628, 639 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 367,376,381-384,389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 2775,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина