Справа №705/1707/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

27.03.2026 м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І, розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності. У позові просили суд: визначити частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: за ОСОБА_1 1/4 частки, за ОСОБА_3 1/4 частки, за ОСОБА_2 3/10 частки, за ОСОБА_4 1/5 частки; визнати відомості Державного реєстру речових прав, що не відповідають фактичним часткам співвласників, такими, що є недостовірними; зобов`язати державного реєстратора внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду.

У позові зазначено, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають фактичним характеристикам об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 , що і є підставою для звернення до суду з даним позовом. Співпозивачі є співвласниками вказаного житлового будинку. У реєстрі зазначено невірний розмір часток співвласників та загальну площу об`єкта. Фактична загальна площа будинку становить 120,8 м.кв. Відповідач ОСОБА_4 є зниклим безвісти, що підтверджується інформацією з офіційного ресурсу розшуку осіб Міністерства внутрішніх справ України, у зв`язку з цим внесення змін до Державного реєстру речових прав у позасудовому порядку є неможливим. Між співвласниками житлового будинку відсутній спір щодо розміру часток у праві спільної часткової власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, співвласники фактично користуються будинком відповідно до визначених часток.

До позовної заяви долучено документи, які підтверджують частки у праві спільної часткової власності сторін на будинок по АДРЕСА_1 .

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд доходить висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) є його предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову це посилання у позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач (позивачі) самостійно визначає (ють) у позовній заяві, яке його (їх) право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає (ють), які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 161/2823/19, провадження № 61-6515св20.

Правом на звернення до суду з позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить законодавству, договору та має бути ефективним.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Позовна заява не містить відомостей про наявність між сторонами спору, частки співвласників будинку наявні у правовстановлюючих документах. Те, що відповідач ОСОБА_4 є особою, яка зникла безвісти, не є доказом того, що сторони не мають можливості відповідно до зазначених положень закону в порядку досудового врегулювання вирішити питання визначення часток у справі спільної часткової власності.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 186, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Cуддя О.І. Єщенко