ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія 84 Доповідач Панкеєва В. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Панкеєвої В.А.,

суддів: Григорусь Н.Й.,

Галацевич О.М.,

за участю секретаря Добровольської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/14334/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про судовий захист порушених прав та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Пилипюк Л.М. у м. Житомирі,

встановив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про судовий захист порушених прав та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 , як голова Житомирської міської ради, допустив 21 випадок порушення законодавства, що призвело до порушення її прав та законних інтересів. Зокрема, відповідач незаконно відмовив у розгляді клопотання від 27 листопада 2015 року в строк, встановлений законодавством. ОСОБА_1 зазначає, що таке клопотання було розглянуто 20 червня 2019 року на 40 сесії міської ради, тобто через 44 місяці. Крім того, позивач вказує, що виконавчий комітет Житомирської міської ради не склав висновок щодо попереднього розгляду клопотання. Листом від 28 вересня 2019 року №15/2185 їй повідомлено, що висновок управління відсутній. Разом з цим, ОСОБА_1 вказує, що висновок від 04 вересня 2019 року №25/Д 313 є незаконним та суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". ОСОБА_2 незаконно відмовив їй у складанні проєкту рішення щодо погодження відведення земельної ділянки, зазначеної у клопотанні від 27 листопада 2015 року, а також у розгляді документів, долучених до вказаного клопотання. Стверджувала, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила у 210 000,00 грн, оскільки зазнала погіршення стану здоров`я, перенесла душевні страждання та була позбавлена можливості реалізовувати звички та бажання, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими та спричинено інші негативні наслідки.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд:

- прийняти до розгляду позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, так як спір має приватноправовий характер, обумовлений незаконним поданням на розгляд сесії незаконного проєкту рішення про відмову, що має ознаки протиправних дій;

- при розгляді питання про відкриття провадження врахувати суть правовідносин, які виникли між сторонами, так як спір має приватно-правовий характер, обумовлений поданням на розгляд сесії незаконного проєкту рішення про відмову, в який внесено завідомо неправдиві відомості, що має ознаки протиправних дій - неналежного виконання своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, тобто спір має приватноправовий характер;

- прийняти зміст позовної вимоги про неналежне виконання своїх службових обов`язків при поданні на розгляд сесії незаконного проєкту рішення про відмову, що має протиправні дії - визнати незаконними рішення, дії ОСОБА_2 ;

- прийняти обґрунтування позовної вимоги - це вчинення 21 випадку порушення законодавства, незаконним поданням на розгляд сесії незаконного проєкту рішення про відмову, що має ознаки протиправних дій, які призвели до вчинення незаконних рішень та дій, до порушення цивільних прав та інтересів ОСОБА_1 , із зазначенням суті численних випадків порушення законодавства;

- прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної 21 випадком недодержання вимог, встановлених законом, які викликали душевні страждання;

- прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 21 випадку незаконних рішень, дій чи бездіяльності в розмірі 210 000 грн.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства Житомирським окружним адміністративним судом.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема суд першої інстанції незаконно змінив суть та обґрунтування її позовної заяви, незаконно відмовив у розгляді вимог позовної заяви за правилами цивільного судочинства, не надав правової оцінки порушенням, допущеним відповідачем, невірно застосував норми процесуального права та не врахував обставин, на які вона посилається у позовній заяві, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а також незаконній відмові у доступі до правосуддя.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини третьої статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Голови Житомирської міської ради Сухомлина С.І. з клопотанням про надання дозволу на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель міської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку у розмірі 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 .

20 червня 2019 року рішенням 49 сесії 7 скликання Житомирської міської ради № 1501 відмовлено громадянам у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою згідно з додатком 1.

Згідно з додатком 1 до рішення Житомирської міської ради від 20 червня

2019 року № 1501 під 115 номером значиться ОСОБА_1 . Розгляд її заяви

від 27 листопада 2015 року.

Отже, як встановлено зі змісту позовної заяви та її додатків, ОСОБА_1 вважає, що під час розгляду її клопотання від 27 листопада 2015 року

ОСОБА_2 як головою Житомирської міської ради не було дотримано вимог чинного законодавства України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у вказаній справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки стосується спору фізичної особи з головою органу місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та рішень чи бездіяльності такого органу, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Пунктом 2 частини першої 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР місцева рада та її виконавчий комітет в межах своєї компетенції приймають рішення.

Положеннями статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У частині першій статті 33 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до делегованих повноважень виконавчих органів місцевих рад належить підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, організація і здійснення землеустрою, погодження проєктів землеустрою.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17,

від 28 листопада 2018 року у справі № 820/4439/17 висловлювала правову позицію про те, що якщо особа звертається до відповідних органів місцевого самоврядування із заявами для отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції в сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами порядку цивільного або господарського судочинства.

Вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України.

У постанові від 08 квітня 2020 року в справі № 180/1560/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі, суд першої інстанції вказував, що під час вирішення судом позовних вимог у справі, передусім підлягає дослідженню правомірність дій відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що охоплює встановлення судом обставин дотримання процедури розгляду клопотання та надання оцінки правомірності прийнятого за її результатами рішення про відмову в задоволенні клопотання позивача. Водночас, такі обставини не пов`язані із визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб.

Зазначене цілком узгоджується з правовим висновком, сформульованим Верховним Судом в ухвалі від 17 вересня 2024 року в справі № 296/5492/24.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі.

Наведені у апеляційній скарзі доводи щодо юрисдикційності спору були предметом дослідження в суді попередньої інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відмова у відкритті провадження з підстав неналежної юрисдикції не є порушенням права на доступ до суду, оскільки позивачу роз`яснено право звернення до суду належної юрисдикції.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18.

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням, й ніяким чином не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, належним чином оцінив зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Пунктом 1 статті 374 ЦПК України передбачено, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.А. Панкеєва

Судді: Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич