КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/9844/26
Провадження № 2/947/2988/26
УХВАЛА

30.03.2026 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

05.03.2026 року до Київського районного суду міста Одеси через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якій позивачі просять суд:

- усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визначити спосіб участі баби та діда у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаної заяви розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши позовну заяву, суддею було встановлено, що остання не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень частини 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України «Про судовий збір» визначає ставки для сплати судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви, що містить вимоги майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2026 році з 01 січня встановлений у розмірі 3328,00 грн.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить у розмірі 1331,20 грн.

У відповідності до абз.2 ч.3 та абз. 2 ч. 7 ст. ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Оглянувши матеріали справи та позовну заяву суддею було встановлено, що остання подана до суду двома позивачами, та містить дві вимоги немайнового характеру, а саме про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, кожна з якої заявлена кожним з позивачів.

За наслідком чого, судя дійшла до висновку, що судовий збір за даним позовом в силу приписів статті 6 Закону України "Про судовий збір" підлягає сплаті кожним позивачем за кожну заявлену вимогу немайнового характеру, за ставками визначеними Законом України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Приймаючи викладене, враховуючи подання позовної заяви до суду в електронній формі двома позивачами, кожним з яких заявлено по дві вимоги немайнового характеру, судя дійшла до висновку, що за пред`явленою позовною заявою підлягає сплаті судовий збір у загальному розмірі 4259,84 грн. (0,8 від 1331,20 = 1064,96; 1064,96 * 4 = 4259,84).

Одночасно, суддею було враховано доводи позивачів викладені їх представником у позові про те, що у відповідності до положень ч.7 статті 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання спільної заяви кількома позивачами до одного відповідача, судовий збір сплачується за одну позовну вимогу, які судом не були прийняті, оскільки у відповідності до вказаної ч.7 ст.6 Закону у абз. 1, 3 передбачено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Також передбачено, що судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову також у разі зокрема подання позову одним позивачем до кількох відповідачів.

За наслідком викладеного та аналізу положень статті 6 Закону України «Про судовий збір», суддею зазначено, що вказане положення стосується пред`явлення позову за вимогами майнового характеру, однак даний позов містить вимоги немайнового характеру, за наслідком чого підлягають застосуванню вказані положення саме абз.2 ч.7 ст.6 Закону України "Про судовий збір", якою встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Крім того, також враховано, що відповідно до пунктів 10, 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру. Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

За наслідком вищевикладеного, оскільки до позовної заяви позивачами надано квитанцію на підтвердження сплати судового збору в загальній сумі 1064 гривні 96 копійок, суддею було встановлено, що судовий збір за пред`явленим позовом сплачено не в повному розмірі, та зазначено про необхідність надати до суду доказ на підтвердження доплати судового збору за пред`явленою позовною заявою немайнового характеру, а саме в сумі 3194,88 грн., з роз`ясненням реквізитів Київського районного суду міста Одеси для його сплати.

Приймаючи вищевикладені обставини, 10.03.2026 року суддею Київського районного суду міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною залишено без руху. Надано позивачам строк для усунення недоліків поданої заяви п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

Одночасно в ухвалі суду також роз`яснено позивачам, що у разі виконання недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду у встановлений строк, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі не усунення недоліків поданої заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Частиною 7 статті 14 ЦПК України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ч.11 ст. 272 ЦПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Приймаючи наявність у представника позивачів адвоката Сініло Т.В. зареєстрованого електронного кабінету, скерування копії вказаної ухвали суду здійснювалось судом в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

13.03.2026 року о 23:10:21 до електронного кабінету представника позивача адвоката Сініло Т.В. надійшла копія вказаної ухвали суду від 10.03.2026 року про залишення позову без руху, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету користувача.

Згідно з ч.6 ст. 272 ЦПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, 16.03.2026 року представникові позивачів вручено копію ухвали судді від 10.03.2026 року про залишення позову без руху, а відповідний п`ятиденний строк для усунення недоліків поданого позову, розпочався з 17.03.2026 року та закінчився 23.03.2026 року включно.

Одночасно судом враховується, що у відповідності до ч.7 ст. 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Приймаючи перебування головуючого судді Калініченко Л.В. у частині щорічної основної відпустки у період з 23.03.2026 року по 27.03.2026 року включно, суддею було перевірено усунення недоліків відповідного позову по виходу з частини щорічної основної відпустки, а саме 30.03.2026 року.

У вказаний період для усунення недоліків, до суду від представника позивачів надійшла 16.03.2026 року заява, в якій представник просить суд визнати недоліки усунутими, а судовий збір сплачений позивачами за пред`явленим позовом вважати таким, що сплачено у належному розмірі,з посиланням на незгоду з доводами суду щодо підстав для сплати судового збору.

Так, представник позивачів вказує у заяві, що позивачами подружжям ОСОБА_5 заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме: 1 - усунути перешкоди у спілкуванні баби і діда з малолітнім онуком; 2 - визначити спосіб участі баби і діда у вихованні та спілкуванні з дитиною. Зазначені вимоги є єдиними та спільними для обох позивачів, оскільки стосуються одного й того самого правовідношення реалізації права баби та діда на спілкування з онуком та участь у його вихованні. Представник вказує, що позивачі не заявляють окремих, самостійних вимог кожен від свого імені щодо встановлення різних способів участі у вихованні чи різного порядку спілкування з дитиною. Відтак предметом спору є єдине матеріальне правовідношення, а заявлені вимоги мають спільний характер. Представник вказує, що оскільки позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, загальний розмір судового збору становить: 1064,96 грн * 2 = 2129,92 грн. Водночас сторона позивачів також вказує, що вимога про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є похідною від вимоги про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки саме встановлення судом відповідного порядку спілкування забезпечує реалізацію права позивачів на спілкування з онуком. Таким чином, позовна заява фактично спрямована на вирішення єдиного сімейного спору щодо визначення порядку участі баби та діда у вихованні та спілкуванні з онуком. З огляду на викладене, сторона позивачів вважає, що судовий збір за подання позовної заяви сплачено у встановленому законом розмірі.

Поряд з цим, суд вважає вказану заяву не обґрунтованою, безпідставною, приймаючи що оцінку відповідним доводам було надано в ухвалі судді від 10.03.2026 року, а ухвала суду від 10.03.2026 року у встановлений судом процесуальний строк та станом на день постановлення даної ухвали суду, залишається не виконаною.

Додатково з приводу доводів сторони позивачів про те, що ними як двома позивачами заявлені дві вимоги немайнового характеру, які є єдиними та спільними для обох позивачів, оскільки стосуються одного й того самого правовідношення реалізації права баби та діда на спілкування з онуком та участь у його вихованні, а відтак кожна з вимог немайнового характеру від двох позивачів є однією вимогою, суд вважає безпідставними та також за необхідне зазначити наступне.

Конвенція у пункті 1 статті 6 закріпила право на справедливий судовий розгляд, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Доступ до суду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає державному регулюванню, що допускається опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своїм характером закликає до врегулювання з боку держави, і це регулювання може варіюватися за часом і місцем відповідно до потреб і ресурсів суспільства й окремих осіб.

ЄСПЛ вважає необхідність сплати судових витрат легітимним обмеженням права на доступ до суду. Водночас розмір судових витрат у конкретній справі є істотним фактором, який дає змогу визначити, чи мала особа право на доступ до суду. Під час оцінки того, чи були дотримані вимоги доступу до суду у справах, які стосуються судових витрат, до уваги мають братися обставини конкретної справи, здатність заявника сплатити судові витрати, стадія, на якій перебуває провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia», № 21638/03, 20 December 2007).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року по справі № 758/5118/21 сформував висновки, у відповідності до яких зазначено про наступне.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

У преамбулі цього Закону зазначено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у зазначеній постанові зазначає, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Ключовим моментом при визначенні кількості вимог немайнового характеру є питання про те, що слід розуміти під термінопоняттям «вимога» та чи слід враховувати при його визначенні суб`єктний склад правовідносин, зокрема кількість відповідачів у справі.

У теорії цивільного процесуального права під позовом розуміють матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, звернену через суд у встановленій законом процесуальній формі, про захист його невизнаних, оспорюваних або порушених прав, свобод або інтересів. Виокремлюють три елементи позову: предмет, підставу та зміст. Під предметом позову розуміють матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, звернену через суд та стосовно якої останній має ухвалити рішення. Під підставою позову розуміють ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Під змістом прийнято розуміти спосіб судового захисту, за яким позивач звертається до суду (див.: Курс цивільного процесу: підручник. За ред. проф. В. В. Комарова. Х.: Право, 2011. С. 516-519).

Разом з тим, варто звернути увагу на те, що, наприклад, для визначення тотожності вимог враховуються три компоненти: тотожність предмету, тотожність підстави та тотожність сторін.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне враховувати сторін при визначенні кількості вимог у зазначених правовідносинах.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у вказаній постанові також дійшла до третього аргументу на користь позиції щодо необхідності врахування суб`єктного складу правовідносин при визначенні кількості вимог, який стосується ситуації, коли декілька позивачів пред`являють позов до одного відповідача. У такому випадку кожен із позивачів має сплатити судовий збір у розмірі, встановленому для немайнових вимог, адже відповідно до абзацу 2 частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

За наслідком вищевикладеного в цілому, приймаючи положення Закону України «Про судовий збір», висновки Верховного Суду, суд зазначає, що за пред`явленим позовом двома позивачами з вимогами немайнового характеру до одного відповідача, підлягає сплаті судовий збір кожним позивачем за пред`явленими вимогами немайнового характеру у розмірах установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру для відповідних вимог від кожного з позивачів, а не пропорційно до частини заявленої вимоги, адже відповідно до абзацу 2 частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Щодо доводів позивачів про те, що вимога про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є похідною від вимоги про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, та наявні підстави для доцільності сплачувати судовий збір як за однією вимогою, суд також зазначає про безпідставність.

Так, відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Якщо припустити, що у зазначеній справі існує лише одна вимога, то, відповідно, окремий розгляд цих вимог був ми неможливий, що в свою чергу не узгоджується з висновками Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 року по справі № 742/1716/23 зазначив, що згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

За наслідком чого, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у зазначеній постанові дійшов до висновку, що конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформував висновок, що відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом і бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

За наслідком вищевикладеного суд зазначає, що вимоги кожного з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за пред`явленим позовом до одного відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, є окремим способом захисту прав позивача, окремими позовними вимогами.

У зв`язку з чим, за даним пред`явленим позовом, кожним з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлені по дві вимоги немайнового характеру (про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною) до одного відповідача ОСОБА_3 , кожна з яких (вимог) заявлена кожним з відповідачів, є окремим предметом для справляння судового збору у розмірах встановлених статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру, з урахуванням застосування коефіцієнту 0,8, оскільки позов пред`явлено в електронній формі через підсистему Електронний суд.

А відтак за пред`явленою позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає сплаті судовий збір у загальному розмірі 4259,84 грн. (0,8 від 1331,20 = 1064,96; 1064,96 * 4 = 4259,84).

За наслідком вищевикладеного, оскільки до позовної заяви позивачами надано квитанцію на підтвердження сплати судового збору в загальній сумі 1064 гривні 96 копійок, судовий збір за пред`явленим позовом сплачено не в повному розмірі, а недоплата судового збору становить в сумі 3194,88 грн.

Про відповідні обставини, позивача було зазначено судом в ухвалі суду від 10.03.2026 року про залишення позову без руху.

Однак, у встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків поданої позовної заяви, як і станом на день постановлення цієї ухвали суду, позивачами недоліки поданої позовної заяви у відповідності до положень ухвали суду від 10.03.2026 року не усунуті, а ухвала суду не виконана.

У відповідності до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також судом приймається, що згідно з положеннями ч.5 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Отже, відповідний строк є чітко встановленим законом.

У зв`язку з тим, що позивачем недоліки поданої заяви у встановлений судом строк не усунуті, а ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 10.03.2026 року залишається невиконаною, суддя вважає, що у відповідності до ст. 185 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, слід вважати неподаною, повернути позивачеві та роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню, а також позивачі не обмежені права на повторне звернення до суду з цією заявою після усунення недоліків, що слугували для її повернення.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачам, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.