Справа № 352/2110/25
Провадження № 2/352/120/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

09.09.2025 року позивач звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову посилається на те, що батьками позивача є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після смерті матері позивача на виховання забрала бабуся по лінії батька ОСОБА_5 , а батько залишився проживати окремо. Відтоді і по теперішній час позивач проживає з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього разом із ними проживає тітка по лінії батька ОСОБА_6 , та її діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_8 .

Ще декілька років після смерті матері відповідач відвідував доньку, брав гуляти та приносив гостинці. Проте опіки та уваги від батька позивач отримувала все менше. Він періодично приходив до своєї мами, оскільки бабуся завжди запрошувала його на вечерю після роботи. Для ОСОБА_3 стало нормою, що вихованням позивача займається його мати та сестра. Згодом батько почав зловживати алкогольними напоями, часто з`являвся в стані алкогольного сп`яніння. У 2018 році ОСОБА_3 поїхав на роботу за кордон. Проте і там батько часто випивав, не мав постійних заробітків та фінансово не допомагав. Зауважила, що при виїзді за кордон відповідач забрав з собою банківську картку, на яку для позивача зараховувалася пенсія по втраті годувальника. З часом спілкування із татом зовсім припинилося, останній у вихованні та утриманні дочки участі не бере, не відвідує її, не допомагає фінансово. Усе свідоме життя про позивача піклувалися бабуся та тітка ОСОБА_9 , а згодом і двоюрідні брат та сестра. Просила позов задовольнити.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити. Вказала, що батька трохи пам`ятає, останній раз його бачила, коли він приходив до своєї мами - бабці позивача у 2018 році. З того часу між батьком та позивачем зник контакт. Її вихованням та забезпеченням займалася бабця та тітка ОСОБА_9 . Позивач не має бажання відновлювати втрачений контакт із татом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо позивача та стягнути з нього аліменти на утримання дочки, про що було зазначено у тексті позовної заяви.

Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористався. До суду надіслав заяву про визнання позову, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав щодо дочки.

Повідомив суд, що після смерті моєї дружини 18.11.2010 року його мати, ОСОБА_5 , забрала мою доньку ОСОБА_10 до себе на виховання. З того часу вона постійно проживає разом із бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . Також сестра відповідача ОСОБА_9 брала активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки. 3 2018 року відповідач перебуває за кордоном, у Республіці Польща. Дійсно не бере участі у вихованні доньки, не підтримує з нею належного спілкування, а протягом останніх п`яти років не надає коштів на її матеріальне утримання. Емоційний зв`язок між ОСОБА_3 та донькою відсутній.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радив судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд». До суду надіслала клопотання про долучення висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_1 . Просила судовий розгляд справи здійснювати без її участі.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 15.09.2025 року постановлено відкрити провадження у цивільній справі за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 26.02.2026 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 27.11.2009 року Черніївською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 26.06.2025 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 померла (а.с.11).

Згідно витягу з реєстру Івано-Франківської територіальної громади від 01.07.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 01.07.2025 року зареєстрована за адресою по АДРЕСА_2 (а.с.9). (а.с.11).

Відповідно до відповіді комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги Івано-Франківської міської ради від 08.08.2025 року №261/01-11, ОСОБА_3 не супроводжував ОСОБА_1 під час відвідування даного медичного закладу, не брав участі в оглядах та не звертався до сімейного лікаря з приводу стану здоров`я ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно інформації Черніївського ліцею Івано-Франківської міської ради №159 від 28.08.2025 року, що надана зі слів класного керівника початкових класів, в перші роки навчання дитини ОСОБА_1 батько ОСОБА_3 приходив у школу, цікавився шкільними успіхами дочки, контактував з учителькою, відвідував батьківські збори; - зі слів класного керівника дівчинки у 5 - 9 класах батько взагалі не контактував з учителькою, не приходив на батьківські збори, не цікавився шкільними успіхами дитини (а.с.13).

У відповідності до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 23.01.2026 року №83, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_1 .

В мотивах висновку вказано, що неповнолітня ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , разом з бабусею з боку батька ОСОБА_5 , тіткою ОСОБА_6 та її сім`єю. Матір дівчинки ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Працівниками Служби у справах дітей спільно з фахівцем із соціальної роботи КЗ «Міський центр соціальних служб Івано-Франківської міської ради» відвідано сім`ю, де проживає дитина. Обстеженням встановлено, що в помешканні створено належні житлово-побутові умови.

Зі слів ОСОБА_10 , деякий час після смерті матері батько приймав участь у її вихованні, цікавився життям дочки. Проте, згодом ОСОБА_3 почав зловживати алкогольними напоями, часто приходив до дочки в стані алкогольного сп`яніння, та все менше приділяв уваги ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_3 поїхав за кордон y 2018 році, спілкування дівчинки з батьком припинилося. ОСОБА_11 припинив брати участь у вихованні неповнолітньої, не допомагає фінансово, не цікавиться її життям та здоров`ям. Зі слів дівчинки, інколи вона спілкується з батьком у телефонному режимі, проте розмови тривають не довго, адже часто п. Тарас перебуває у нетверезому стані. Крім того, дівчинка повідомляє, що ініціатором телефонних бесід є вона, а не тато.

На даний час ОСОБА_10 навчається на кухаря-кондитера в ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж ресторанного сервісу і туризму Національного університету харчових технологій», що відповідно потребує значних матеріальних витрат. Тітка взяла на себе обов`язок повного матеріального утримання племінниці та її виховання. Дівчинка називає її матір`ю, так як виховується з нею з однорічного віку.

3 інформації, наданої головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відомо, що до 01.05.2023 року ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду Україну та отримував пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 3 листа ГУНП в Івано-Франківській області Івано-Франківського РУП від 28.11.2025р. № відомо, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався. Звернень в органи Національної поліції щодо вказаного громадянина та від нього не надходило. Неповнолітня ОСОБА_10 фактично залишилась без законного представника.

На запитання працівників Служби у справах дітей щодо того, чому раніше не було проінформовано про обставини у сім`ї, зокрема стосовно неучасті батька у житті дитини, його поведінки, яка свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків, дівчинка зазначила, що тітка та бабуся хвилювались, щоб її ніхто не вилучив із сім`ї та не влаштував до дитячого закладу. Оскільки тепер вона доросла та може самостійно приймати таке рішення, ОСОБА_10 повідомляє, що прийняла рішення щодо доцільності позбавляти батька батьківських прав.

На даний час відповідач у справі перебуває за кордоном. Працівником Служби у справах дітей було здійснено телефонний дзвінок до ОСОБА_12 , котрий зазначений у позовній заяві. ОСОБА_13 , підтвердив, що перебуває з 2018 року за кордоном. Зазначив, що дійсно не бере участі у житті своєї дочки, та про те, що фактично протягом останніх п`яти років не надавав коштів на матеріальне утримання доньки. Емоційний зв`язок у нього з дівчинкою відсутній. Про вчинений до нього позов він ознайомлений та повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_14 . Зазначив, що письмово підтвердить свою позицію. Звернуто увагу, що у 2013 році рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 вже позбавлено батьківських прав відносно дочки від першого шлюбу. Станом на сьогоднішній день дівчинка є повнолітньою. ОСОБА_10 з сестрою з боку батька не спілкується. Питання про надання висновку у справі розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.01.2026 року. Про розгляд питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини сторін повідомлено (а.с.68-70).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови вказаної постанови - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні.

Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд має встановити усі фактичні обставини для правильного вирішення справи і визначити, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 465/3694/14-ц (провадження № 61-36265св18) Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 713/63/17 (провадження № 61-27680св18).

З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року, справа № 202/7712/18).

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

VІ. Висновки суду.

Вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав, однак подав заяву про визнання позову. Суд зазначає, що не приймає до уваги визнання позову, так як це стосується особистих немайнових прав, від яких, на переконання суду, особа не може відмовитись.

В той же час, суд приймає до уваги наведені ним в заяві обставини щодо проживання дитини з 2010 року разом із його мамоюта його сестрою, і його перебування з 2018 року за кордоном та повної відсутності будь-якого спілкування між ним та дочкою і утримання позивача.

При цьому визначальною, на переконання суду, є та обставина, що позивач, скориставшись своїм правом, самостійно звернулась до суду, та зазначає, що із зусиллями пригадує батька, оскільки востаннє його бачила ще в початковій школі, з ним не спілкується, будь-які контакти між ними відсутні. Ці обставини свідчать про те, що відповідач не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати.

Крім того, важливим є те, що мати позивача померла, а отже потреба дитини у піклуванні з боку батька є особливо необхідною, тому поведінка відповідача відносно дитини дійсно є винною і з такої вбачається небажання батька таку поведінку змінити. Також позивач втратила емоційний зв`язок із батьком, не бажає відновлювати із ним контакт.

Одночасно, з урахуванням вищевикладеного за відсутності будь-якого зв`язку між сторонами чи прояву інтересу як зі сторони дитини так і зі сторони батька в даному випадку свідчить про те, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо.

Тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, яка самостійно звернулась із позовом до суду, направлений на позитивний результат у його долі. Як вказала позивач позбавлення батьківських прав надасть їй більш ширше розпоряджатись ними та усунить обмеження, які існують на даний час, а саме в наданні відповідних дозволів батьком на вчинення юридичних дій.

В той же час, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Що стосується вимоги представника позивача про стягнення аліментів з відповідача, яка була заявлена нею в судових дебатах, то суд зазначає, що такої позовної вимоги у позовній заяві зазначено не було. Крім того слід зауважити, що нормативне обґрунтування позовних вимог у мотивувальній частині позовної заяви та не зазначення таких у резолютивній її частині не дає суду підстав для задоволення такої вимоги, зокрема в даному випадку стягнення аліментів, оскільки така позовна вимога в рамках даного позову фактично відсутня.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

VІІ. Судові витрати.

На підставі п.12 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

З ч. 6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. з відповідача в дохід держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 81, 141, 142, 263-266, 280, 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь державного бюджету 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Рішення складене в повному обсязі 27.03.2026 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.