СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/238/26
ун. № 759/4445/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В., розглянувши матеріали заяви Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Перемоги, 115-А», заінтересована особа: Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Перемоги, 115-А», заінтересована особа: Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, якою просить встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: що інвестиційні кошти, внесені інвесторами житлового комплексу ЖК «Пр-т Перемоги, 115-а» (розташованого у Святошинському районі м. Києва на перехресті вул. Кричевського Федора і просп. Берестейський за будівельною адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 115-а, який перебуває на балансі Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Перемоги, 115-А», як забудовника) , за житлові та нежитлові приміщення, та витрати, понесені на будівництво ЖК «Пр-т Перемоги, 115-а» і на оплату орендної плати за землю, які наразі перебувають на балансі Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Перемоги, 115-А», є 100% інвестиційних коштів, будь-коли внесених вказаними інвесторами, та 100% усіх витрат, будь-коли понесених на вказане будівництво і на оплату орендної плати за землю; що житловий комплекс ЖК «Пр-т Перемоги, 115-а» є подільним об`єктом незавершеного будівництва (майбутнім об`єктом нерухомості), невід`ємним від земельної ділянки з кадастровим номером :75:178:0004 площею 1,0106 га, на якій він розташований.

Метою встановлення факту заявник зазначає, визнання факту незавершеного будівництва.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в частині першій якої визначено перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, а частиною другою цієї ж статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 201/5972/22 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що саме по собі встановлення судом факту, про який просить заявник, не може породжувати для нього юридичних наслідків, тобто від його встановлення не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, вимоги заявника про встановлення факту, що має юридичне значення не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень статей 293, 315 ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, суд робить висновок, що вимоги заявника про встановлення факту, що має юридичне значення, не відповідають критеріям, за якими такі вимоги можуть розглядатися в порядку окремого провадження, як це визначено статтями 293 та 315 ЦПК України.

Керуючись ст. 260, 261, 293, 315 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Перемоги, 115-А», заінтересована особа: Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.В. П`ятничук