Справа № 487/1942/26
Провадження № 2/487/1940/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребування доказів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №15.08.2025-100000949 від 15.08.2025 в сумі 34720 грн та судових витрат.

Ухвалою суду від 25 березня 2026 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

26 березня 2026 року надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому, серед іншого викладено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та дослідженням доказів у судовому засіданні та витребування у позивача належних докази, що підтверджують розмір та правомірність заявленої заборгованості.

Вирішуючи вказані клопотання, суд дійшов такого висновку.

Щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Частиною 5 ст. 19 ЦПК України визначено, що умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2026 року, становить 3328,00 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»), а тому 30 його розмірі складає 99 840 грн.

У цій справі ціна позову 34720 грн, тобто менше 99 840 грн, а тому вказана справа є малозначною згідно закону.

З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача про те, що справа не належить до категорії малозначних.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

До випадків, зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України дана справа не відноситься.

Отже, оскільки ця справа є малозначною згідно закону, а тому може бути розглянути виключно у порядку спрощеного позовного провадження та оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, яка не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2026 рік; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то ця справа може бути розглянути без повідомлення сторін.

Враховуючи викладене, суд залишає без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Щодо клопотання про витребування доказів.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Однак у відзиві взагалі не обґрунтовано клопотання про витребування доказів, в тому числі не конкретизовано які саме докази просить витребувати відповідач, вжиті заходи для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів; причини неможливості отримання цих доказів самостійно; заперечення відповідача чи наведені ним обставини, які ці докази можуть підтвердити.

Суд зазначає, що враховуючи принцип змагальності, закріплений у ст. 12 ЦПК України, витребування доказів судом має бути застосовано як витянок (у разі неможливості самостійно надати докази), а не як правило. Сторона не має зловживати правом подати клопотання про витребування доказів для отримання інформації, що може бути використана для доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 84, 260-261, 279, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишити без задоволення.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя З.М. Сухаревич