Справа № 750/1292/26
Провадження № 2/750/1515/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Слісаря А.В.,

за участю секретаря Примак Т.В.,

представників позивача Сапон І.В., Богданова І.Д.,

представника відповідача та третьої особи Гуслякова М.З.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

третя особа Регіональна філія «Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

в с т а н о в и в:

у лютому 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивує тим, що з 02 липня 1990 року по 30 вересня 2025 року працював на різних посадах у виробничому штаті виробничого підрозділу служба роботи станцій Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». У встановлений законом строк колишній роботодавець не здійснив оплату днів тимчасової непрацездатності за період з 26.09.2025 по 30.09.2025 згідно листка непрацездатності № 34794364-1, що був профінансований Пенсійним фондом України, натомість зазначена виплата була проведена роботодавцем лише 19 листопада 2025 року, що свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача на мирне володіння своїм майном. На день виплати заборгованості сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за 37 днів затримки розрахунку при звільненні складає 34788,51 коп. Позивач є застрахованою особою в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішення про розірвання трудового договору було обґрунтоване поважною причиною різким погіршенням стану здоров`я та неможливістю продовжувати роботу у зв`язку з надзвичайною подією, яка сталася на його робочому місці 20 вересня 2025 року та спричинила гіпертонічний криз, що змусило позивача наступного дня звернутись до медичного закладу за допомогою. Зазначені обставини підтверджуються консультативним висновком кардіолога від 21.09.2025 № 44930. На підставі медичних висновків про тимчасову непрацездатність№ 1111-Р64Т-А34Н-КЕВК, № 1111-Н959-В6ЕК-Н2МР були видані листки непрацездатності № 34772668-1 на період з 21.09.2025 по 22.09.2025 і на період з 23.09.2025 по 30.09.2025№ 34794364-1, про що теж позивач указав у заяві на звільнення та виклав вимогу про розрахунок. У день звільнення - 30 вересня 2025 року колишній роботодавець зобов`язаний був здійснити позивачу у встановлений законом строк виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 26.09.2025 по 30.09.2025 за рахунок коштів Пенсійного фонду України, однак така виплата здійснена не була. Позивач декілька разів звертався до відповідача з вимогою про розрахунок, зокрема, здійснити оплату листка непрацездатності за період з 26.09.2025 по 30.09.2025 № 34794364-1 за рахунок коштів Пенсійного фонду України та згідно платіжного доручення № 3618 від 19 листопада 2025 р. стало відомо, що відповідач здійснив виплату належної при звільненні допомоги по тимчасовій непрацездатності не в жовтні 2025 р., як він указав у розрахунку за жовтень 2025 р., а 19 листопада 2025 р. Вказує, що комісія із соціального страхування відповідача зобов`язана була розглянути листок непрацездатності на предмет призначення позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності 08 жовтня 2025 р. (7 днів після дати його закриття), однак лише 10 жовтня 2025 р. позивачу була призначена допомога по тимчасовій непрацездатності згідно листка непрацездатності № 34794364-1 на період з 23.09.2025 по 30.09.2025 у розмірі 100 відсотків із затримкою на 2 дні за 5 (п`ять) календарних днів допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 26.09.2025 по 30.09.2025 відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за рахунок страхових коштів Пенсійного фонду України шляхом формування в кабінеті страхувальника на вебпорталі Фонду заяви-розрахунку щодо сплати за листком непрацездатності та направлення до Фонду не пізніше 5 робочих днів з дня прийняття рішення про призначення допомоги оскільки зазначена виплата передбачалася вже звільненому працівнику, який неодноразово заявляв вимогу про розрахунок, відповідач зобов`язаний був подати заяву-розрахунок на фінансування призначеної допомоги вже наступного робочого дня після дати протоколу № 30 від 10.10.2025, а саме - 13 жовтня 2025 р., при цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відповіддю від 05.01.2026 № 142-14850/С-02/8-2500/26 проінформувало позивача, що 14 листопада 2025 року Фонд здійснив фінансування заяви-розрахунку відповідача від 13 листопада 2025 року шляхом перерахування коштів на спеціальний рахунок відповідача, отже, як свідчить зазначена відповідь Головного управління Пенсійного фонду, відповідач тільки 13 листопада 2025 р. - замість 13 жовтня 2025 р., із затримкою на 31 день здійснив подачу заяви-розрахунку на фінансування, призначеної 10 жовтня 2025 року допомоги по тимчасовій непрацездатності на період з 26.09.2025 по 30.09.2025 в сумі 3299,75 грн згідно листка непрацездатності № 34794364-1. Оскільки зазначена виплата передбачалася вже звільненому працівнику, який неодноразово заявляв вимогу про розрахунок, на виконання вимог статті 116 КЗпП України відповідач був зобов`язаний здійснити таку виплату не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, отже - у найперший день після надходження коштів від Фонду, однак, виплату належних при звільненні сум відповідач здійснив тільки через 5 (п`ять) днів після надходження коштів на його рахунок 19 листопада 2025 р., замість 15 листопада 2025 р. із затримкою на 4 дні, у зв`язку з такою протиправною бездіяльністю та недбальством відповідача, допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 26.09.2025 по 30.09.2025 була виплачена позивачу лише 19 листопада 2025 р. із затримкою на 37 днів.

Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

09 березня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, вказуючи, що 30.09.2025 року позивач був звільнений і у цей день був відсутній на робочому місці та перебував на лікарняному. Листки непрацездатності 34772668-1 за період непрацездатності з 21.09.2025 по 22.09.2025 та 34794364-1за період непрацездатності з 23.09.2025 по 30.09.2025 були передані до облікової розрахункової групи служби бухгалтерського та податкового обліку 10.10.2025 після засідання комісії із соціального страхування Київського регіону виробничого підрозділу служби роботи станції регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Листки непрацездатності були опрацьовані у терміни передбачені Алгоритмом оплати листка непрацездатності, який було визначено Пенсійним фондом України на виконання постанови КМУ від 17 квітня 2019 р. № 328. На підставі платіжного доручення від 19.11.2025 року № 3618 лікарняні за рахунок ПФУ позивачу було сплачено. Заява-рахунок на фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованих осіб № 25-1505 відділом податків та зборів служби бухгалтерського та податкового обліку подано до Київського рігіону Пенсійного фонду України 05.11.2025. У зв`язку з виявленими помилками по деяких працівниках виробничого підрозділу Служби роботи станції, ПФУ відмовлено у фінансуванні заяви. Після виправлення зауважень, 13.11.2025 повторно було подано заяву-розрахунок № 25-1537 до ПФУ. Кошти з ПФУ на фінансування допомоги по тимчасовій втраті працездатності ОСОБА_1 надійшли 14.11.2025, які були йому сплачені згідно платіжного доручення від 19.11.2025 року № 3618. Звертає увагу, що відсутні докази направлення відповідачу заяви позивача від 30.09.2025 року, яка додана до позовної заяви, а тому вказана заява є неналежним доказом.

05 січня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача у якій він вказує, що представник відповідача у своєму відзиві не спростував обставини викладені у позовній заяві у тому числі не спростована вина відповідача, щодо не вчасної виплати позивачу коштів за листком непрацездатності.

У судове засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити з наведених у позові обставин та відповіді на відзив.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02 липня 1990 року працював у виробничому штаті виробничого підрозділу служба роботи станції Регіональної філії Південно-Західна» залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою 20.08.2025 року Київським регіональним відділом управління персоналом служби кадрової та соціальної політики регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»(а.с.24).

23 вересня 2025 року позивач подав заяву до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та просив звільнити його і виплатити належні на день звільнення суми заробітної плати, але не виключно(а.с.27).

30 вересня 2025 року позивач звільнений з роботи у Регіональній філії Південно-Західна» залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» за власним бажанням, що підтверджується наказом про припинення трудового договору(а.с.25).

ОСОБА_1 є застрахованою особою в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що підтверджується свідоцтвом про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1 , виданого 11.05.2012(а.с.26).

З 21 вересня 2025 по 30.09.2025 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності № 34772668-1 на період з 21.09.2025 по 22.09.2025 та листком непрацездатності на період з 23.09.2025 по 30.09.2025 № 34794364-1(а.с.29-30).

10.10.2025 відбулося засідання комісії із соціального страхування Київського регіону виробничого підрозділу служби роботи станції регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на якій було вирішено призначити допомогу по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за період непрацездатності з 21.09.2025 по 22.09.2025 та з 23.09.2025 по 30.09.2025, що підтверджується протоколом № 30(а.с.32).

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 30.09.2025 р., якою він звернувся до заступника начальника служби виробничого підрозділу служби роботи станції регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» та просив виплатити усі платежі на день звільнення, зокрема допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 21.09.2025 по 22.09.2025 і з 23.09.2025 по 30.09.2025(а.с.34) та копія конверта на якому вказано одержувач той же кому писалася вказана заява(а.с.33).

У рахунку заробітної плати за жовтень 2025 р. у графі «вид нарахування» вказано лікарн мин ПФУ, сума 3299,75 грн.(а.с.35).

У відповідності до платіжної відомості від 19.11.2025 р. № 3618, відповідач виплатив ОСОБА_1 2540,80 грн.(а.с.42).

Листом від 05.01.2026, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 , що регіональною філією «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» було подано 13.11.2025 заяву-розрахунок на фінансування призначеної йому допомоги по тимчасовій непрацездатності по листку непрацездатності за № 34794364-1. Виданому за період з 23.09.2025 по 30.09.2025, кошти по якій за 5 календарних днів в сумі 3299,75 грн. профінансовані Пенсійним фондом України 14.11.2025 на спеціальний рахунок регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця»(45-46).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу наведених норм КЗпП та практики Верховного Суду вбачається, що відповідальність за ст. 117 КЗпП настає у разі не виплати роботодавцем належних працівнику від роботодавця сум саме на дату звільнення та за наявності вини роботодавця.

Як було встановлено судом, позивач був звільнений 30 вересня 2025 року та у день звільнення йому не були виплачені кошти на допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 26.09.2025 по 30.09.2025 року по листку непрацездатності, які фінансуються Пенсійним фондом України, тобто за п`ять днів починаючи із шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 р. у справі № 591/1079/19 дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивачу у погоджений при звільнені день невиплачена частина допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і це та частина допомоги, яка здійснюється за рахунок коштів Фонду, а тому у розумінні статті 116 КЗпП України не є виплатою, яка належать працівнику від підприємства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

У відповідності до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) відповідно до законодавства, незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 809/575/16 дійшов висновку, що віднесення допомоги по тимчасовій непрацездатності до виплат при звільненні, передбачених статтею 116 Кодексу законів про працю України, відповідачем здійснено протиправно, оскільки дані виплати врегульовані спеціальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким чітко регламентована «незалежність» останніх від дати звільнення.

З вище наведеного вбачається, що суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, які виплачуються працівнику з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності, не є виплатою, яка належать працівнику від підприємства, тобто не підпадає під виплати, передбачені ст. 116 КЗпП, а тому відповідальність за ст. 117 КЗпП у такому випадку не настає.

Як вбачається з обставин справи, позивач звільнився 30.09.2025 р. та у день звільнення перебував на лікарняному. Починаючи із шостого дня непрацездатності, тобто з 26.09.2025 року та до відновлення працездатності позивача, допомогу по тимчасовій непрацездатності сплачує уповноважений орган управління застрахованим особам, тобто у даному випадку з 26.09.2025 по 30.09.2025 року. Для виплати коштів з шостого дня непрацездатності особи, необхідно дотриматися алгоритму дій опрацювання листків непрацездатності, щоб Фонд перерахував вказані кошти на спеціальний рахунок підприємства, тобто цей процес не є одноденним, а тому у даному випадку відповідач реально не міг виплатити ці кошти позивачу у день його звільнення.

Отже, враховуючи, що кошти, які виплачуються Фондом для оплати тимчасової непрацездатності працівника, не є коштами роботодавця та з врахуванням, того, що позивач у день звільнення перебував на лікарняному, тому відповідач не міг реально їх виплатити позивачу у день звільнення, оскільки вони не надходили на спеціальний рахунок відповідача, тобто відсутня вина відповідача, а також з врахуванням практики Верховного Суду, суд вважає, що відсутні підстави для застосування у даному спорі відповідальності за ст. 117 КЗпП, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця»(м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, третя особа Регіональна філія «Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.В. Слісар