Справа № 489/2700/26
Провадження № 2-о/489/101/26
Ухвала

Іменем України

30 березня 2026 року м. Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду м. Миколаєва Костюченко Г.С., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усиновлення дитини

встановив:

27 березня 2026 до Інгульського районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усиновлення дитини.

При цьому, зі змісту заяви, а також з доданих до неї документів вбачається, що фактичним місцем проживання заявників та дитини щодо якої подано заяву про усиновлення - ОСОБА_3 , є АДРЕСА_1 , що не підтверджується жодними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Натомість з ст. 310 ЦПК України вбачається, що заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.

В свою чергу будь - яких доказів щодо проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 справа не містить.

Більш того, як вбачається зі змісту заяви дитина - ОСОБА_3 зареєстрован за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться в Центральному районі міста Миколаєва.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Під «судом» у практиці ЄСПЛ розуміється будь-який юрисдикційний орган, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Фраза «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Цей орган має бути встановлений законом - суд утворений безпосередньо на підставі закону; суд діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції; суд діє в законному складі.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів, адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб.

Отже, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Тобто, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який регламентує реєстрацію місця проживання та встановлює перелік документів, які подаються для декларування/реєстрація місця проживання/перебування.

На даний час декларування та реєстрація місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюється виключно Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX, який набрав чинності 01.12.2021 року.

В свою чергу, ч.1 ст. 4 цього Закону передбачає, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

В свою чергу пунктом 5-1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI, до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься інформація про особу, зокрема відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи.

Таким чином, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання дитини - ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 , що підтверджується наданим суду витягом з реєстру територіальної громади від 26.02.2026.

Таким чином, суд вбачає, що заява не підсудна Інгульському районному суду м. Миколаєва.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Статтею 376 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або часткова, п. 1 ч. 3 даної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Інгульского районного суду м. Миколаєва, а заява підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Центрального районного суду м.Миколаєва.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Керуючись ч. 1 ст. 31, 32, ч. 9 ст. 187, ст. 260, 310 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усиновлення дитини - передати на розгляд до Центрального районного суду м.Миколаєва за територіальною підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст. 354 ЦПК України.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 30.03.2026.

Суддя Г.С. Костюченко