РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/417/26

провадження у справі №2/0285/973/26

26 березня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Кородчук О.О. та осіб, які беруть участь у справі:

позивач: представник не прибув,

відповідач: не прибув,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

27.01.2026 ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 15 830 грн, судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі

9 000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 05.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн зі сплатою 1,90% в день та строком користування кредитними коштами 24 дні, тобто до 29.01.2021. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Після укладення двох договір факторингу, позивач, на підставі останнього договору факторингу, набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 15 830 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 10 830 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

У відзиві на позов представник відповідача просить поновити строк для подання відзиву на позову, однак не зазначає поважності причин пропущення зазначеного строку. По суті спору представник відповідача у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій (неустойки), зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з критерію розумності та справедливості. Зазначає, що позивачем нараховано проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування, що є порушенням вимог ст. 1048 ЦК України. Крім того, відповідач є військовослужбовцем, а тому згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний, правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він звільнений від сплати процентів за користування кредитом та сплати штрафів/пені.

Доводи сторін у справі

Позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, про час і місце судового розгляду були повідомлені вчасно та належним чином, клопотань про розгляд справи за їх відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Щодо поновлення строку звернення до суду із відзивом на позов

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив на позов подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Ухвалою суду від 23.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали (а.с. 94).

Відповідно до довідки суду документ в електронному вигляді «Ухвала суду» від 23.02.2026, а також прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу - представнику відповідача Косенко Н.Ю. в її електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 24.02.2026 (а.с. 98).

Однак, відзив на позов представник відповідача подав через систему «Електронний суд» лише 26.03.2026, тобто з пропуском 15-ти денного строку, встановленого ухвалою суду.

При цьому, у відзиві на позов представник відповідача не зазначає жодних обставин та не долучає на підтвердження цього будь яких доказів, які б підтверджували поважність причин пропущення 15-денного строку для подання відзиву на позов.

Таким чином, у задоволенні клопотання представник відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов необхідно відмовити за необґрунтованістю, у зв`язку із чим відзив на позов слід залишити без розгляду.

Окремо суд звертає увагу, що згідно усталеної практики Верховного Суду відправлення електронної копії рішення суду першої інстанції представнику сторони у справі на його офіційну електронну адресу в ЄСІТС є належним способом вручення судового рішення представнику сторони у справі, що вважається врученням цієї копії судового рішення також і особі, яку цей представник (адвокат) представляє (Постанова ВС від 08.02.2024 № 480/8341/22).

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 05.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн зі сплатою 1,90% в день та строком користування кредитними коштами 24 дні, тобто до 29.01.2021 (а.с. 11).

Цього ж дня ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 5 000 грн (а.с. 10).

26.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 24, 28).

Однак, до матеріалів справи не долучено копії квитанції, касового ордера, платіжної інструкції, тощо, на підтвердження сплати коштів за договором факторингу від 26.08.2021.

23.05.2024 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 31, 41, 44).

Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 15 830 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 10 830 грн (а.с. 17, 18).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Аналіз частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Так, у постанові Верховного Суду від 06.09.2023 № 466/3066/13-ц зазначено, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Згідно з кожним договором відступлення прав вимоги передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення оплати за вказаним договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, згідно із п. 1.1. договору факторингу від 26.08.2021 Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (а.с. 24).

Однак, до позовної заяви не долучено копії квитанції, касового ордера, платіжної інструкції, тощо, на підтвердження сплати коштів за вказаним договором факторингу.

Отже, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до нового кредитора за договором факторингу від 26.08.2021, і як наслідок, позивач, як фактор за наступним договором факторингу, також не набув права грошової вимоги за вказаним кредитним договором, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Висновки за результатами розгляду позовної заяви

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджуються належними доказами, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.03.2026.

Суддя Т.Б. Сташків