Справа № 166/294/26
Провадження № 2/166/304/26
РІШЕННЯ

іменем України

26 березня 2026 року с-ще.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі: головуючого судді Фазан О.З.,

за участю секретаря Приймачук О.М., прокурора Нечаї О. П.,розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Герасименка Павла Вікторовича в інтересах держави в особі - Національної служби здоров`я України ( далі НСЗУ ) , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальне некомерційне підприємство «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області ( далі Ратнівська ЦРЛ ) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину

в с т а н о в и в :

Керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області Герасименко П.В. в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача Ратнівська ЦРЛ звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 36289 гривень витрат на лікування потерпілого від злочину.

Свої вимоги обґрунтувує тим, що слідчим відділенням ВП № 2 Ковельського РУ ГУНП у Волинській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000064 від 19.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження установлено, що 19.02.2025, близько 11:15 год, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння,знаходячись в коридорі власного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел,спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході сварки,утримуючи в правій руці кухонний ніж, умисно наніс ним один удар в ліву частину черевної порожнини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час стояв навпроти нього, спричинивши ОСОБА_2 відповідно до висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням судин брижі тонкої кишки, стінки тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження 20.02.2025 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В подальшому 11.04.2025 обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, скеровано для розгляду по суті до Старовижівського районного суду Волинської області.

Вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 12.06.2025 у справі №166/5825/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням кримінального покарання. Вказаний вирок набрав законної сили 14.07.2025.

Разом з тим, питання відшкодування витрат на лікування потерпілого внаслідок вчинення кримінального правопорушення у ході досудового розслідування та судового розгляду не вирішувалося.

Як вбачається з інформації вартість лікування, наданої КНП «Ратнівська ЦРЛ» ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та в хірургічному відділенні вказаного лікувального закладу з 19.02.2025 по 04.03.2025. Таким чином, потерпілий провів в стаціонарі 13 ліжко-днів. Вартість лікування становить 36289 грн, які не компенсовано.

Таким чином, у зв`язку з понесеними затратами на лікування потерпілого від злочину Ратнівській ЦРЛ завдано матеріальної шкоди на вказану суму, які повинні бути відшкодованими, проте ОСОБА_1 під час досудового розслідування їх добровільно не сплачено.

Прокурор позов підтримав з підстав, наведених у ньому, просив його задовольнити.

Представники НСЗУ, Ратнівська ЦРЛ не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, не клопотали про відкладення судового засідання .

Відповідач ОСОБА_1 ,його представник адвокат Сілік В. І. звернулися із заявою про розгляд справи без їх участі. Цивільний позов визнають, просили звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Заслухавши прокурора , дослідивши докази, суд дійшов висновку задовольнити позов.

Відповідно до ст. 200 ч.3, ст. 206 ч.4 ЦПК України, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнав позов, що не суперечить закону,не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб.

Вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 12.06.2025, чкий набрав законної сили 14.07.2025, у справі №166/582/25, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вироком суду встановлено, що 19.02.2025, близько 11:15 год, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння,знаходячись в коридорі власного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел,спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході сварки,утримуючи в правій руці кухонний ніж, умисно наніс ним один удар в ліву частину черевної порожнини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час стояв навпроти нього, спричинивши ОСОБА_2 відповідно до висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням судин брижі тонкої кишки, стінки тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

Інформацією Ратнівської ЦРЛ від 05.03.2025 №256/01.10/2.25 стверджено, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у Ратнівській ЦРЛ в період з 19.02.2025 по 04.03.2025 (13 ліжко-днів, в тому числі інтенсивна терапія 5 ліжко-днів - вартість 18955 грн,хірургічне відділенн 8 ліжко- днів - вартість 7496 грн. Вартість 1 ліжко-дня відділення анестеології з ліжками для інтенсивної терапії 3791 грн,вартість 1 ліжко-дня в хірургії 937 грн. Оперативне втручання - лапаратомія -3536,09 грн, витрати на лабораторно- діагностичні послуги - 4575 грн , витрати на медикаменти - 686,51 грн, , витрати на харчування - 1040 грн . Затрати лікарні на лікування потерпілого становили 32869 ( 18955+7496+3536,09 +4575+686,51+ 1040 =36289) грн

НСЗУ листом від № 29849/2-16-25 від 10.09.2025, повідомила окружну прокуратуру, що вищевказані витрати Ратнівської ЦРЛ на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 нею оплачено як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Заходи претензійно-позовного характеру, спрямованих на стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення не вживались та не вживатимуться, зазначаючи, що відповідно до норм Положення про НСЗУ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 Статуту КНП «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради, затвердженого рішенням селищної ради від 15.12.2020 №2/28 (далі Статут), встановлено, що підприємство створене за рішенням Ратнівської районної ради від 26 лютого 2019 року № 30/7 «відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом перетворення Ратнівської центральної районної лікарні у комунальне некомерційне підприємство «Ратнівська центральна районна лікарня`Ратнівської районної ради та перейменовано у комунальне некомерційне підприємство «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради.

Пунктом 1.1 та п. 3.1. Статуту передбачено, що підприємство є закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної медичної допомоги будь-яким особам у порядку та на умовах встановлених законодавством України та цим Статутом.

Згідно розділу 4 «Правовий статус» Статуту встановлено, що підприємство є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації.

Між НСЗУ (замовник) та КНП «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради (надавач) укладено договір №1045-Е125-Р000 від 21.02.2025 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Відповідно до умов цього договору надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів (п. 8). Пацієнт набуває права на отримання медичних послуг, пов`язаних з іншими видами медичної допомоги, крім первинної медичної допомоги, згідно з договором з моменту зверенення до надавача з направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, або лікуючого лікаря в порядку, встановленому МОЗ, або без такого направлення, якщо згідно із законодавством направлення лікаря не вимагається (п.15).

Інформації про те, що витрати понесені на лікування потерпілого ОСОБА_2 , сплачені відповідачем, у матеріалах справи відсутні.

Отже, суд дійшов висновку, що спір у справі виник щодо деліктного зобов`язання відшкодувати завдану шкоду кримінальним правопорушенням.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.

Частиною 4 статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Отже, суд дійшов висновку, що невідшкодування витрат, здійснених за рахунок державного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Тобто, послуги КНП «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1086.

Відповідно до п. 3 вищевказаного Порядку НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з Положенням про Національну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Основними завданнями НСЗУ є: 1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій); 2) виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій; 3) внесення на розгляд Міністра охорони здоров`я пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Відповідно до ч. 5 п. 14 Положення про НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Як вище встановив суд НСЗУ оплатила медичні послуги КНП «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №1045-Е125-Р000, укладеного між НЗСУ та КНП «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради

У зв`язку із наведеним, право вимагати відшкодувати витрати понесені на лікування потерпілого від злочину належить НСЗУ.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності до п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом.

Згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 906/240/18 зазначено, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

У пунктах 79-81 постанови від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження.

Як вище встановив суд нормами Положення про Національну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, НСЗУ не наділено повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, а тому заходи претензійно-позовного характеру останньою не вживались. Водночас, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави Ковельською окружною прокуратурою із зазначених питань.

На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що бездіяльність позивача є підставою, визначеною ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для звернення окружної прокуратури із цією позовною заявою.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1191 Цивільного кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

У пункті 8 типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410, передбачено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів.

Як вище встановив суд, НСЗУ послуги Ратнівської ЦРЛ , пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплатила.

Пунктами 3, 4 Порядку визначено, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.

Розрахунок витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2 на суму 36289 грн, здійснений Ратнівськлю ЦРД відповідно до Порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,визнанням позову відповідачем, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягаю ть задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сіліка В.І. про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню , оскільки відповідачем не доведено вкрай скрутний його майновий стан.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України,у разі зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору , що становить 1331,2 грн , а решти 50 відсотків, що становить 1331,2 грн повернути з державного бюджету.

Керуючись статтями 262-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 кошти витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_2 від кримінального правопорушення на користь держави в особі Національної служби здоров`я України в сумі 36289 (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень у дохід Державного бюджету (на розрахунковий рахунок UA 0026011 отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський р-н/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури () сплачений судовий збір за подання даної позовної заяви в сумі 1331(одна тисяча триста тридцять одна )гривня 20 гривень.

Стягнути з Державного бюджнету України на користь Волинської обласної прокуратури () сплачений судовий збір за подання даної позовної заяви в сумі 1331(одна тисяча триста тридцять одна )гривня 20 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: в особі - Національної служби здоров`я України, місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, 19, ;

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальне некомерційне підприємство «Ратнівська центральна районна лікарня» Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області, місцезнаходження: 44101, с-ще. Ратне, вул. Європейська, 64, Волинської області,.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Ратнівського

районного суду О.З. Фазан