Справа № 466/1418/26
Провадження № 4-с/466/11/26
У Х В А Л А

30 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.,

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.,

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мельника Ю.Р.,-

в с т а н о в и в:

24.02.2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мельника Ю.Р, в якій просить:

1. Визнати неправомірними дії державного виконавця Мельника Юрія Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції при складанні розрахунку заборгованості по аліментах від 12.02.2026 у виконавчому провадженні №80033909 та зобов`язати його усунути порушення.

2. Скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 12.02.2026 у виконавчому провадженні №80033909.

3. Зобов`язати Мельника Юрія державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити новий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №80033909, у якому визначити розмір заборгованості по аліментах станом на дату здійснення розрахунку заборгованості з урахуванням всіх доходів (руху коштів) Боржника, з яких проводиться нарахування аліментів.

4. Зобов`язати державного виконавця, що здійснює виконання виконавчого провадження №80033909 вчасно виконувати дії по виконанню виконавчого провадження №80033909 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо вчасного здійснення розрахунку заборгованості, направлення сторонам виконавчого провадження постанов державного виконавця щодо вчинених виконавчих дій, вчасного розгляду поданих заяв, вчинення державним виконавцем дій щодо встановлення джерел доходу боржника, вчиняти дії щодо виклику боржника та його розшуку, вчиняти періодичні дії щодо встановлення наявності в боржника рухомого та нерухомого майна у визначені строки розглянути подані Стягувачем заяви про винесення постанови про накладення штрафу на божника, про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за кордон, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною зброєю, щодо надання роз`яснення стосовно порушень строків винесення постанови, щодо приведення дати відкриття виконавчого провадження у відповідність до фактичних даних, про накладення штрафу на боржника, про накладення арешту на майно, про розрахунок заборгованості та виявлення доходів боржника, щодо забезпечення негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, про внесення відомостей про боржника до реєстрів та винести відповідні постанови.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 26.01.2026 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельником Юрієм винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №80033909 щодо виконання рішення у справі № 466/7821/23.

Заявниця зазначає, що 09.02.2026 року на електронну адресу виконавчої служби з використанням електронного цифрового підпису нею було подано ряд заяв щодо вчинення дії у вказаному виконавчому провадженні, однак жодної відповіді окрім розрахунку заборгованості з даного приводу вона не отримала.

Ознайомившись із наданим їм розрахунком заборгованості від 12.02.2026 року вважає такий незаконним та необґрунтованим, оскільки державним виконавцем при складанні розрахунку не було враховано усі доходи боржника. Заявниця стверджує, що у заяві про відкриття виконавчого провадження вона зазначала про наявність у боржника відкритих рахунків у АТ «Ощадбанк», АТ «Приватбанк», АТ «ВСТБанк» та наявності депозитів у одному з цих банків. Проте, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості до того як було направлено запити у відповідні банківські установи для встановлення всіх доходів боржника. Відтак вважає, що розрахунок заборгованості від 12.02.2026 року складено без врахування інформації, отриманої від банківських установ про доходи боржника, що робить розрахунок заборгованості неповним та недійсним, а тому просить такий скасувати та зобов`язати державного виконавця здійснити новий розрахунок у якому врахувати всі доходи боржника.

24.03.2026 року на адресу суду від начальника Шевченківського ВДВС у м. Львові надійшло заперечення на скаргу у якому він просить у задоволенні скарги відмовити посилаючись на те, що 27.02.2026 року на адресу виконавчої служби надійшла довідка про доходи боржника ОСОБА_3 за період липень 2023- лютий 2026. Відповідно 13.03.2026 року державним виконавцем Мельником Ю.Р. було проведено перерахунок заборгованості згідно якого станом на березень 2026 року заборгованість по сплаті аліментів у боржника відсутня та сплачена в повному обсязі, а відтак жодних дій, передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вчинено бути не може. Крім того, 13.03.2026 року державним виконавцем Мельником Ю.Р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і скеровану таку до виконання в ГУПФ України в Миколаївській області.

Заявниця та її представник в судовому засіданні скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав викладених у ній.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засіданні, клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не подавав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2025 року у справі №466/7821/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення батьківства та стягнення аліментів задоволено. Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внесено зміни в актовий запис №2805 про народження ОСОБА_4 , складеного 28.08.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції відповідно до положень ч.1 ст.135 СК України, вказавши батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову з 26 липня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21.11.2025 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2025 року у справі №466/7821/23 без змін.

26.01.2026 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельником Юрієм винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №80033909 щодо виконання рішення у справі № 466/7821/23.

09.02.2026 року на електронну адресу виконавчої служби з використанням електронного цифрового підпису ОСОБА_1 було подано ряд заяв щодо вчинення дії у вказаному виконавчому провадженні.

12.02.2026 року на електронну пошту заявниці надійшов розрахунок заборгованості від 12.02.2026 року згідно якого заборгованість боржника ОСОБА_3 станом на 12.02.2026 року становить 194625 грн.

З вказаним розрахунком ОСОБА_1 не погоджується, посилаючись на те, що при здійсненні вказаного розрахунку заборгованості державним виконавцем не було враховано усі доходи боржника, зокрема доходи від депозитних рахунків у банківських установах.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, предметом оскарження можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та витрати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України.

Форму розрахунку заборгованості зі сплати аліментів визначено в пункті 4 розділу XVI додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частинами 1-3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Разом з тим, з матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 13.03.2026 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львова було проведено перерахунок заборгованості, згідно якого заборгованість боржника ОСОБА_3 станом на 13.03.2026 року відсутня.

13.03.2026 року державним виконавцем Мельником Ю.Р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і скеровану таку до виконання в ГУПФ України в Миколаївській області.

Надаючи додаткові пояснення у справі заявниця заперечує також розрахунок заборгованості від 13.03.2026 та просить такий скасувати, однак суд зазначає, що такі доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки розрахунок заборгованості за 13.03.2026 року не є предметом розгляду даної скарги, а предметом є розрахунок заборгованості від 12.02.2026 року, який на час розгляду скарги втратив свою актуальність, так як державний виконавець самостійно здійснив новий розрахунок заборгованості. В рамках даної скарги суд розглядає вимогу про скасування розрахунку заборгованості від 12.02.2026 року, яка на час розгляду справи є не актуальною, оскільки державним виконавцем надано новий рахунок заборгованості від 13.03.2026 року.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для скасування розрахунку заборгованості від 12.02.2026 року, оскільки станом на час розгляду скаргу державним виконавцем надано новий розрахунок заборгованості від 13.03.2026 року, правильність складення якого, в рамках даної скарги не перевіряється, оскільки не є предметом розгляду в рамках даної справи.

Що стосується вимоги заявниці про зобов`язання державного виконавця вчасно вчиняти дії у виконавчому провадженні, то такі також не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги стосуються виконання рішення у майбутньому, а не оцінки вже вчинених дій чи допущеної бездіяльності, а заявником не доведено наявності підстав для застосування заходів судового контролю.

Щодо інших обставин, викладених у скарзі безпосередньо щодо бездіяльності державного виконавця, то суд зазначає, що згідно прохальної частини скарги такі не оскаржуються, а відтак не є предметом розгляду та не можуть бути оцінені судом під час розгляду даної скарги.

За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, меж дозволеного втручання, балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81,247, 260, 447-453 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мельника Ю.Р. відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. І. Баєва