РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/25495/25

Провадження № 22-з/4815/50/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Рівненської області

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н.М., Гордійчук С. О., Хилевича С.В. від розгляду апеляційної скарги Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року у складі судді Гордійчук І.О., постановлене в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського апеляційного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року.

Ухвалами Рівненського апеляційного суду від 17 березня 2026 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року та призначено її до розгляду на 05 травня 2026 року на 14 годину 45 хвилин в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року для розгляду цієї апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Ковальчук Н.М., суддів Хилевича С. В. та Гордійчук С. О..

До початку розгляду справи ОСОБА_1 заявлено відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду у складі суддів Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О., Хилевича С. В. з тих міркувань, що існують обставини, які можуть викликати сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, а саме: ухвалою від 24.03.2026 у справі № 569/25495/25 колегія суддів відмовила у задоволенні заяви її представника про розгляд справи з викликом сторін у режимі відеоконференції, виходячи з того, що предмет апеляційного перегляду обмежується лише оскарженою частиною рішення стягненням 50 000 грн моральної шкоди, яка є меншою за тридцятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99 840 грн станом на 01.01.2026), у зв`язку з чим така справа відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами, що виключає необхідність проведення судового засідання, у тому числі в режимі відеоконференції. Вважає, що цією ухвалою колегія суддів не просто визначила порядок розгляду справи, а вийшла за межі своїх процесуальних повноважень, фактично підмінивши собою законодавця та змінивши зміст норми права, що прямо регулює порядок апеляційного розгляду, а також фактично здійснила розгляд справи у формі, що виключає будь-яку публічність та усність судового процесу, чим створила обґрунтовані сумніви у власній неупередженості та об`єктивності, що є самостійною підставою для відводу відповідно до стандарту «об`єктивного спостерігача», сформованого практикою Європейського суду з прав людини. Зазначає, що такі сумніви є очевидними, оскільки колегія суддів, усвідомлюючи заявлене стороною клопотання про участь у судовому засіданні, не просто відмовила у його задоволенні, а обрала процедуру розгляду, яка взагалі виключає будь-яку форму публічного слухання, що створює враження заздалегідь сформованої позиції та небажання заслухати сторону. Наголошує, що підставою для відводу у даному випадку є не незгода із судовим рішенням як таким, а саме спосіб здійснення правосуддя, який об`єктивно порушує гарантії публічності, змагальності та права бути заслуханим, що прямо впливає на довіру до суду та його безсторонність. Вимагає усунення колегії суддів Рівненського апеляційного суду у складі суддів Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О., Хилевича С.В. від розгляду справи № 569/25495/25 з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.36, ч.ч.1, 2 ст.39 ЦПК України, оскільки їх подальша участь у справі є несумісною з вимогами неупередженості, публічності та справедливого судового розгляду, гарантованими Конституцією України, ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О., Хилевича С. В. не є обгрунтованою виходячи з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені частиною першою статті 36 ЦПК України, якою встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно з усталеною практикою Суду застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 3 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» вказав, що Суд далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

У рішенні у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості» є оціночним тлумаченням, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує.

Для того, щоб вирішити, чи є у конкретній справі правомірні підстави сумніватись у неупередженості судді, необхідно взяти до уваги й думку скаржника, яка при цьому не повинна мати вирішального значення.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як встановлено судом, предметом апеляційного оскарження є позовні вимоги ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області про стягнення суми відшкодування моральної шкоди, яка стягнута з відповідача на користь позивачки оскаржуваним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року, у розмірі 50 000,00 грн.. Зазначена сума знаходиться у межах тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 01 січня 2026 року у сумі 3328 грн (3328 грн*30=99 840 грн.).

В іншій частині позовних вимог, з якими ОСОБА_1 зверталась до суду першої інстанції, ухвалено рішення про відмову у їх задоволенні, і в цій частині воно не осаржене, є чинним, тому, в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Судовий збір за перегляд справи в апеляційному суді сплачений у межах суми 50 000,00 грн.

Зважаючи на вимоги апеляційної скарги, які зводяться до часткового оскарження рішення суду першої інстанції, виключно в межах позовних вимог про стягнення 50 000,00 грн., апеляційним судом було призначено розгляд апеляційної скарги Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 р. у справі №11/1987/134/188 «Нauschildt v. Denmark», пункт 48).

Слід зазначити, що відвід це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Відповідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, які викладені у рішенні від 24 травня 1989 по справі (Hauschild v. Denmark) стосовно критеріїв об`єктивної безсторонності судового органу, а саме: наявності достатніх гарантій для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При зовнішній демонстрації судом незалежності та безсторонності можуть виникнути щодо цього сумніви. Тому важливою є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Наведені у заяві про відвід доводи стосовно сумнівів у безсторонності судді виходять поза межі визначеної у п. 2 ст. 6 Конвенції презумпції невинуватості, яка може бути спростована лише у передбаченому законом порядку. В цьому контексті доводи заяви про відвід також слід визнати необґрунтованими.

При вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що суддя буде небезстороннім, позиція відповідача є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 44 та «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 07 серпня 1996 poку, п. 58).

Частиною четвертою статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Подібна позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 7 вересня 2017 року № 46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Крім цього, як зазначено у пункті 104 рішення Європейсь кого суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року, професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 обставини, на які вона посилається у підтвердження своїх сумнівів у неупередженості та безсторонності суддів Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О. та Хилевича С.В. не є такими відомостями, котрі в розумінні ст. 36, 37 ЦПК України є підставою для відводу суддів, а відтак заявлений нею відвід слід визнати необґрунтованим.

Згідно ч. 1-3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Зважаючи на викладене і керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 40, 41 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О., Хилевича С.В. у справі за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди, визнати необґрунтованим.

Справу передати на розгляд судді (суду), який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді С. О. Гордійчук

С. В. Хилевич