Справа № 473/6753/25
"26" березня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі ТОВ «ФК «Процент») Руденко К.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 6 500 грн строком на 730 днів, тобто до 19.11.2026 року.
Кредитні кошти були перераховані відповідачці шляхом зарахування на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк».
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору за користування кредитом встановлено процентну ставку у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 365 % річних, із періодичністю сплати процентів кожні 20 днів.
Отримавши кредитні кошти, відповідачка порушила взяті на себе грошові зобов`язання, а саме не здійснила своєчасну та повну сплату нарахованих процентів за користування кредитом. Зокрема, починаючи з 29 грудня 2024 року відповідачка припинила виконання зобов`язань щодо сплати процентів відповідно до графіка платежів, унаслідок чого утворилася прострочена заборгованість за процентами, нарахованими з 29 грудня 2024 року.
Позивач звертається до суду з вимогою про стягнення саме прострочених процентів за користування кредитом за період з 29 грудня 2024 року по 14 листопада 2025 року, штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 13 000 грн. та не заявляє вимог про дострокове повернення суми основного боргу, оскільки строк дії кредитного договору ще не закінчився.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості, заборгованість відповідачки за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом станом на 14 листопада 2025 року становить 20 506,24 грн, що нараховані за ставкою 1,00% за кожен день користування кредитом відповідно до умов договору, штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 13 000 грн.
Зазначена заборгованість виникла протягом строку дії кредитного договору та підтверджується умовами договору, розрахунком заборгованості та іншими письмовими доказами, поданими позивачем.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 30 грудня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, за адресою зареєстрованого місця проживання, про причини неявки суд не повідомила.
Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, повідомлення від останньої про причини неявки до суду не надходили, зі згоди представника позивача, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що позовні вимоги обґрунтовані.
Кредитні кошти були перераховані відповідачці шляхом зарахування на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 30.12.2025 року на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 .
На платіжну карту № НОМЕР_1 19.11.2024 відбулось зарахування у сумі 6 500 грн..
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору за користування кредитом встановлено процентну ставку у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 365 % річних, із періодичністю сплати процентів кожні 20 днів.
Отримавши кредитні кошти, відповідачка порушила взяті на себе грошові зобов`язання, а саме не здійснила своєчасну та повну сплату нарахованих процентів за користування кредитом. Зокрема, починаючи з 29 грудня 2024 року відповідачка припинила виконання зобов`язань щодо сплати процентів відповідно до графіка платежів, унаслідок чого утворилася прострочена заборгованість за процентами, нарахованими з 29 грудня 2024 року.
Позивач звертається до суду з вимогою про стягнення саме прострочених процентів за користування кредитом за період з 29 грудня 2024 року по 14 листопада 2025 року, штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 13 000 грн., при цьому вимоги про дострокове повернення основної суми кредиту не заявлялися, оскільки строк дії кредитного договору ще не сплив.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості, заборгованість відповідачки за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом станом на 14 листопада 2025 року становить 20 506,24 грн, що нараховані за ставкою 1,00% за кожен день користування кредитом, передбаченої пунктом 1.2 кредитного договору, штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 13 000 грн.
Таким чином, зазначена сума є заборгованістю виключно за користування кредитними коштами і не включає основну суму кредиту, строк повернення якої ще не настав.
Заборгованість підтверджується кредитним договором, розрахунком заборгованості та іншими письмовими доказами, наданими позивачем, які суд визнає належними, допустимими та достатніми для вирішення спору.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю сторін, оформленою в електронній формі та спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі статтею 12 цього Закону моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Надані суду докази підтверджують, що відповідачка підписала кредитний договір саме таким способом, що надає договору юридичну силу, еквівалентну письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 207 та статті 639 ЦК України, правочин, укладений в електронній формі та підписаний сторонами, є таким, що вчинений у письмовій формі.
За змістом статей 626, 628 та 1054 ЦК України, кредитний договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків сторін, у тому числі обов`язку позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами у порядку та розмірі, визначених договором.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України, кредитодавець має право на отримання процентів від суми кредиту, якщо інше не передбачено договором або законом, а розмір і порядок їх сплати встановлюються договором.
Стаття 1056-1 ЦК України передбачає, що розмір процентів та порядок їх сплати визначаються сторонами з урахуванням строку користування кредитом та інших економічних факторів.
Отже, нарахування процентів здійснюється у межах строку дії договору, а обов`язок відповідачки полягає у їх періодичній сплаті незалежно від того, чи настав строк повернення основної суми кредиту.
Оскільки відповідачка порушила встановлений договором обов`язок зі сплати процентів у визначені строки, у неї виникла прострочена заборгованість за користування кредитними коштами.
Водночас суд враховує, що позивач не заявляє вимог про стягнення суми основного боргу, а звернувся до суду виключно з вимогою про стягнення прострочених процентів, нарахованих у межах строку дії кредитного договору, що відповідає статтям 530, 610, 611, 612 та 1048 ЦК України.
Таким чином, спірні правовідносини у даній справі стосуються не повернення кредиту, а належного виконання грошового зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом, які є самостійним платіжним обов`язком позичальника.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимога ТОВ «ФК «Процент» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у сумі 20 506,24 грн є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ФК «Процент» зазначило, що під час укладення кредитного договору відповідачка була належним чином ознайомлена з його умовами, у тому числі щодо строків, розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом. Сторонами було погоджено всі істотні умови договору, включно з процентною ставкою та періодичністю її сплати, що підтверджується електронною формою договору та ідентифікацією відповідачки під час його укладення.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом статей 610 та 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а у разі такого порушення настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, визначений договором.
З огляду на те, що відповідачка не здійснила своєчасну сплату процентів за користування кредитом у строки, визначені кредитним договором, у неї виникла прострочена заборгованість за грошовим зобов`язанням щодо сплати процентів.
При цьому суд враховує, що відповідно до статті 1048 ЦК України проценти за користування кредитом є самостійним грошовим зобов`язанням позичальника, яке існує незалежно від настання строку повернення основної суми кредиту.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню саме заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у розмірі 20 506,24 грн.
Що стосується нарахування неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 вказав, що з аналізу положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст.1046,1049,1050,1054 ЦК України слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Зважаючи на наведене, законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦПК України, а також сплати неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, та такі нарахування підлягають списанню.
За встановленого, нарахована позивачем неустойка (штрафу) не підлягає стягненню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог 61 %) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 477,66 грн. судового збору.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., то в цій частині суд виходить з наступного.
Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, а тому (з урахуванням розміру задоволених позовних вимог) дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 5 000 грн.
Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог 61 %, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1 477,66 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 050 гривень.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
позов задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» , місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 4.

Відповідач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 .

Суддя М.М. Ротар