Дата документу 24.03.2026
Справа № 501/3923/25
24 березня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Петрюченко М.І.
за участю секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську заяву позивача про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за
позовом представника ОСОБА_1 адвоката Згода О.О.
відповідача: ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про розірвання шлюбу,
учасники справи не з`явились
Рішенням Чорноморського міського суду від 19.02.2026 позов представника ОСОБА_1 адвоката Згода О.О. до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Згода О.О. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі.

Свою заяву обґрунтовує тим, в рішенні не відображено інших позовних вимог ОСОБА_1 щодо:

- залишення проживати малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з матір`ю ОСОБА_1 ;

- стягнення з відповідача на користь позивача понесених позивачем витрат по справі в розмірі 8211,20 грн. судового збору та витрат на правову допомогу.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає у розгляді даної заяви без їх участі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Згода О.О. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.57-58).

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву, вивчивши матеріали справи, суд керується наступним.

Згідно п.3 ч.1, ч.2, 3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Судом встановлено, що позивач у позові просила розірвати шлюб, залишивши проживати малолітніх дітей спільно з матір`ю ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у справі, витрати на правову допомогу.

Щодо вимоги заявника в частині місця проживання дітей разом з матір`ю, суд керується наступним.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Судом встановлено, що позивачем в позовній заяві не викладено обставини, не зазначено та не додано до позовної заяви доказів, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Крім того, позивачем не надано суду: висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, які бажають проживати з дітьми, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено ст.19 СК України; характеризуючих даних про особу матері (батька) дітей, їх майновий стан та житлові умови; довідки та характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батьків і їх відношення до дітей, поведінку за місцем роботи і за місцем проживання, а також акти обстеження житлових умов батьків, на предмет визначення місця проживання дітей.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про визначення місця проживання дітей з матір`ю задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги заявника про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу у справі, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно квитанції №W190690626 від 21.08.2025 позивачем при подачі позову сплачено 1211,20 грн. (а.с.25), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 2 ст.137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК України).

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 134, 137 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, норми процесуального закону надають суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 461/2102/20.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем дотримано вищевказаних вимог Закону, надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також надано докази на підтвердження розміру таких витрат, а саме надано копії:

- договору про надання правничої допомоги №48/25 від 13.08.2025 (а.с.21-23);

- акту приймання-передачі наданих послуг до Договору від 27.08.2025 (а.с.24), в якому наведено розрахунок правової допомоги у розмірі 7000 грн.

Також, в матеріалах даної цивільної справи міститься копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Згода О.О. (а.с.20).

Отже, позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та заявлено про їх стягнення, а також надано докази на підтвердження розміру таких витрат.

За таких обставин, суд доходить до висновку для ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу.

Таким чином, заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Згода О.О. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.133, 137, 139, 141, 270 ЦПК України, ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Згода О.О. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у справі у розмірі 8211,20 грн. (1211,20 грн. судового збору та 7000,00 грн. витрат на правову допомогу).

В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Одеського апеляційного суду.

Суддя Чорноморського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко