ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Пищиди М.М.,

суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення інфляційних та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення інфляційних та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 року у справі № 160/3446/24, яке не оскаржувалось і набрало законної сили 14.05.2024 року визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , з 01.12.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24/С-11053 від 29.12.2023 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» та зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24/С-11053 від 29.12.2023 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», з урахуванням раніше сплачених сум. За підрахунками відповідача сума заборгованості перед позивачем за пенсійними виплатами по вказаному судовому рішенню за період з 01.12.2019 року по 01.06.2024 року становить 300 264,91 грн., що відображено відповідачем у розрахунку на доплату пенсії за вказаний період. На дату подання даного позову грошові зобов`язання з виплати сум доплат на виконання зазначеного судового рішення відповідачем не виконано, позивачем не отримано нараховану доплату до пенсії. Як вказує позивач, з огляду на те, що зобов`язання є грошовим, на підставі ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити позивачу інфляційні втрати та три проценти річних.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області інфляційні втрати та три проценти річних у загальній сумі 62894,60 грн. Вирішити питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення інфляційних та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання закрито.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 року у справі №160/3446/24, яке набрало законної сили 14.05.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Вказаним рішенням визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , з 01.12.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24/С-11053 від 29.12.2023 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» та зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24/С-11053 від 29.12.2023 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», з урахуванням раніше сплачених сум.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 року у справі № 160/3446/24 Позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року в розмірі 56% від грошового забезпечення 32 487,76 грн, яке зазначено у довідці від 29.12.2023 року за № 33/24-/С-11053, наданій Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області».

Доплата на виконання рішення суду за період з 01.12.2019 по 30.06.2024 становить 300 264,91 грн.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду позовних вимог у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч. 3. ст. 11 та ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)).

Право на звернення до суду та способи судового захисту визначені у ст.5 КАС України.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних і юридичних осіб з органом влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійснені владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову ОСОБА_1 є стягнення коштів в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, які на думку позивача, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зобов`язане сплатити у зв`язку з безпідставним простроченням виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 року у справі № 160/3446/24.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №750/1668/17 (провадження №14-599цс18), від 03.07.2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження №14-261цс19) спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсій та інших соціальних виплат, є публічно-правовими, виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

У постанові від 04.03.2020 року у справі №757/63985/16 (провадження №14-556цс19) Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, що суди помилково визначили предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, оскільки не врахували, що спір щодо недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Спір стосовно недоотриманих сум пенсії також є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин, пов`язаних зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії, а тому він повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №127/3233/19 (провадження №14-588цс19).

У постанові від 09.02.2021 року у справі №520/17342/18 (провадження №14-158цс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму.

Зокрема, наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Відповідно до ч. 5 с. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (див. постанову Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі №570/4129/20 (провадження №61-14586св21)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2023 року №420/2411/19 зазначила, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19)).

У постанові від 09.02.2021 року у справі №520/17342/18 (провадження №14-158цс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, ураховуючи акцесорний характер визначених ст. 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум з огляду на їх похідний характер від основного спору підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Такий висновок згодом був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.05.2022 року у справі №761/28949/17 (провадження №14-148цс21).

Подібний висновок викладений у постанові від 03.10.2023 року у справі №366/203/21 (провадження №14-101цс22), в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спір з приводу зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів, який є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю, підлягає розгляду в тому судочинстві, що і спір за основним зобов`язанням.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи до уваги природу основного спору правомірно дійшов висновку про закриття провадження у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Повний текст судового рішення складений 27 березня 2026 року.

Судді