РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Володимирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ ФК "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И В:

В січні 2026 представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» обґрунтовує тим, що 20.11.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 8152480, відповідно до якого відповідачці були надані кредитні кошти (фінансовий кредит) у сумі 4500,00 грн. Вона зобов`язалась повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідачка свої зобов`язання не виконала, платежі, передбачені кредитним договором, не вносила, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 16414,87 грн. та складається з: 4500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11464,87 грн. - заборгованість за відсотками; 450,00 грн. - заборгованість за комісією.

Зазначає, що 26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 104-МЛ, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8152480 від 20.11.2023 року.

Позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання спору шляхом відправлення повідомлення про зміну кредитора та вимоги про погашення заборгованості. Але відповідачка не відреагувала на них.

Тому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8152480 від 20.11.2023 року у розмірі 16414,87 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 8000 грн. правової допомоги, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 29.01.2026 року справу прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Станом на день розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву на адресу суду не надійшов.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надала заяву в якій вказала, що кредит дійсно брала, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту визнає, щодо стягнення з неї простроченої заборгованості за відсотками та комісією, просить застосувати до неї норми законодавства, як до дружини військовослужбовця. Також просила застосувати принцип розумності і справедливості при стягнення правової допомоги.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20.11.2023 ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Мілоан» з анкетою-заявою на кредит № 8152480 про отримання кредиту у сумі 4500 грн.

Між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 20.11.2023 було укладено Договір про споживчий кредит № 8152480, який ОСОБА_1 підписано одноразовим ідентифікатором 734075, предметом якого є грошові кошти (фінансовий кредит) для задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Сторони погодили істотні умови договору, зокрема суму кредиту: 4500,00 грн. у валюті: українська гривня (п. 1.2), строк кредитування: 105 днів з 20.11.2023 (п. 1.3), термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом: 04.03.2024 (п. 1.4). Комісія за надання кредиту становить 450,00 грн. (п. 1.5.1), проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 1113,75 грн., які нараховуються за ставкою 1,65 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2). проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 14175,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом Також договором визначено умови його виконання, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, гарантії та запевнення позичальника, порядок укладення договору, строк дії договору, порядок внесення змін, доповнень та розірвання договору, вирішення спорів, заключні положення та реквізити сторін. Додатком 1 до вказаного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит № 8152480 від 20.11.2023 року, додатком 2 до вказаного договору є паспорт споживчого кредиту № 8152480 від 20.11.2023 року.

З копії платіжного доручення 115695815 від 20.11.2023 вбачається перерахування коштів від ТОВ «Мілоан» на рахунок відповідача в сумі 4500,00 грн відповідно до договору № 8152480 .

Згідно відомостей ТОВ «Мілон» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №8152480, ОСОБА_1 20.11.2023 відбулось надання кредиту у сумі 4500,00 грн. та нарахування комісії за оформлення кредиту у сумі 450,00 грн. У період з 21.11.2023 по 05.12.2023 відбувалось щодення нарахування процентів згідно п. 1.5.2 договору у сумі по 74,25грн. У період з 06.12.2023 по 04.01.2024 відбувалось щоденне нарахування процентів згідно п. 1.6, п. 2.3.1.2 договору у сумі 157,50 грн, на загальну суму 11464,87грн.

Відповідно до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ від 26.03.2024 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» відступлено право вимоги за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ від 26.03.2024 вбачається, що за №1834 значиться боржник ОСОБА_1 , номер кредитного договору 8152480, загальна сума заборгованості якого становить 16414,87 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Факт укладення договору та досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.3.2 Договору про споживчий кредит № 8152480 позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку, строки та терміни, передбачені п.п.1.1- 1.6 та п. 2.4 Договору.

Згідно п. 2.4.1 вказаного Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Пунктами 2.3.1- 2.3.2 пункту 2.3 Договору визначено порядок пролонгації строку кредиту на пільгових та стандартних ( базових) умовах.

Пунктами 2.2.1- 2.2.3 пункту 2.2 визначено порядок плати за кредитом та нарахування процентів.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

ОСОБА_1 не виконала передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти у повному розмірі не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, відсотками та комісією, яка становить 16414,87 грн. та складається з: 4500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11464,87 грн. - заборгованість за відсотками; 450,00 грн. - заборгованість за комісією.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідачкою ОСОБА_1 не заперечується факт виконання ТОВ ФК «Кредит-Капітал» виконання своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та перерахування на її картковий рахунок, який зазначений у цьому договорі, кредитних коштів у сумі 4500,00 гривень, на умовах, визначених цим договором, а також невиконання зі своєї сторони зобов`язань за вказаним договором, тобто повернення ТОВ ФК «Кредит-Капітал» отриманих кредитних коштів та відсотків за користування ними у строки, визначені сторонами договору.

Водночас зважаючи на обставину, що вона є дружиною військовослужбовця Збройних Силах України, відповідачка вважає що до вказаних правовідносин слід застосувати положення, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на підтвердження чого нею було надані докази.

Досліджуючи доводи позивача в частині заявлених вимог по вказаному кредитному договору № 8152480 від 20.11.2023 року та заперечень наданих з боку відповідачки суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.»

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.

Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Аналіз ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у п. 74 його постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19: "У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 27.08.2019 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , прізвище після державної реєстрації дружини: « ОСОБА_4 ».

Згідно копії довідки з ВЧ НОМЕР_2 № 4967 від 11.03.2026 солдат ОСОБА_3 обіймає посаду водія-заправника автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів батальйону матеріального забезпечення, бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Як вбачається з копії довідки з ВЧ НОМЕР_3 № 3108 від 11.03.2026 , солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 25.02.2022-21.04.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, крім того перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 з 14.11.2025, згідно копії довідки № 3862 від 03.03.2026.

Тобто на момент укладення кредитного договору відповідачкою, вона була дружиною військовослужбовця. Відомостей щодо виключення ОСОБА_3 зі списків військової частини у військовому квитку серії НОМЕР_4 відсутні.

Таким чином, на відповідачку ОСОБА_1 , як дружину військовослужбовця, поширюються пільги передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

При цьому, не надання відповідачкою до фінансової установи документів, які дають їй відповідні пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не спростовує той факт, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки за наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №642/548/21.

Як встановлено судом чоловік відповідачки лютого 2022 року і дотепер перебуває на військовій службі, отже на момент укладення кредитного договору був військовослужбовцем, а тому з ОСОБА_1 , як дружини військовослужбовця, не підлягають нарахуванню та стягненню відсотків за користування кредитом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом - відсутні.

Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача комісії, то суд приходить до наступного.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, включені в загальні витрати за споживчим кредитом.В силу частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

З огляду на викладені норми законодавства відповідачці, як дружині військовослужбовця, в особливий період не нараховуються лише штрафні санкції, пеня та відсотки.

Проте, сплата комісії передбачена п.1.5.1 умов кредитного договору №8152480 від 20.11.2023, є складовою загальних витрат за споживчим кредитом і підлягає сплаті відповідачкою.

Відтак, загальна сума заборгованості за кредитним договором №8152480 від 20.11.2023, яка підлягає стягненню з відповідачки, складає 4950 гривень (4500грн-тіло кредиту +450грн-комісія). В іншій частині позову слід відмовити у задоволенні.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 8000 грн., на підтвердження яких надає копії договору про надання правової допомоги №0107/2025 від 01.07.2025, акт №Д/12513 від 05.01.2026, а також детальний опис наданих послуг.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також позицію відповідачки, яка також зауважила на завищений розмір суми, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідачки на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2662,40 згідно платіжної інструкції № 2045 від 12.01.2026.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 798,70 грн.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 16414,87 грн. і задоволено на суму 4950,00 грн., тобто на 30% (4950х100:16414,87).

Таким чином, з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути 798,70 грн. (2662,40х30%) судового збору.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВ ФК "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, НОМЕР_6 , банк отримувача АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, місце реєстрації: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх) заборгованість за договором № 8152480 від 20.11.2023 в сумі 4950 (чотири тисячі дев,ятсот по,ятдесят) грн, яка складається з: 4500 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 450 грн комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, НОМЕР_6 , банк отримувача АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, місце реєстрації: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх) витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 000 (п,ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, НОМЕР_6 , банк отримувача АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, місце реєстрації: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх) 798,70 гривень в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна Пустовойт