ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №489/953/26
Провадження №2-з/477/1/26
У Х В А Л А

26 березня 2026 року м. Миколаїв

Вітовський районного суду Миколаївської області в складі: голоуючого - судді Козаченка Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Інгульського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення з ОСОБА_2 574 193 грн 19 коп витрат по утриманню та поліпшенню садівничого будинку АДРЕСА_1 , а також стягнення з ОСОБА_3 214 78 грн 50 коп.

В обґрунтування вимог вказала, що між нею та ОСОБА_4 був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 в СВТ Зоря за 5000 доларів США на підтвердження чого було складено розписку про передачу коштів.

В той же час між нею та ОСОБА_2 виник спір щодо права власності на цю земельну ділянку та садівничий будинок, розташований на ній.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року в цивільній справі № 489/2594/22 було залишено в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2025 року, яким відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання права власності на зазначений садовий будинок та скасування державної реєстрації права власності на нього та на земельну ділянку, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено: виселено із садового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Оскільки договір купівлі-продажу, укладений між нею та ОСОБА_3 суперечить нормам закону, то вважала з необхідне визнати його недійсним та повернути сторони в первісний стан, зокрема стягнути з ОСОБА_3 суму отриманих за договором коштів.

Крім того, посилаючись на положення ст. 390 ЦК України, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування витрат з поліпшення та реконструкції садового будинку в зазначеній вище сумі.

Після надходження позову до Інгульського районного суду м. Миколаєва розпорядженням голови суду від 24 лютого 2026 року справу за позовом ОСОБА_1 відповідно до ч. 6 ст. 31 ЦПК України було направлено до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності, так як стороною в справі ОСОБА_2 є суддя цього суду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року було визначено підсудність справи за Вітовським районним судом Миколаївської області, до якого вона надійшла 16 березня 2026 року і була розподілена для розгляду судді Полішко В.В. Проте суддя заявила собі відвід, тому наступним протоколом розподілу справа для її розгляду була передана судді Козаченку Р.В.

Одночасно в поданому позові ОСОБА_1 просила вжити забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок АДРЕСА_1 , який на теперішній час зареєстрований за ОСОБА_2 . На обґрунтування цьому вказала, що забезпечення позову допускається і до відкриття провадження в справі, а вжиття цього заходу необхідно в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 може здійснити відчуження садового будинку.

Також просила забезпечити позов в частині вимог до ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на її будинок в АДРЕСА_2 , оскільки, виходячи з розміру суми, яка підлягає стягненню з неї, невжиття заходів забезпечення утруднить виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Суд вважає за необхідне розглянути заяви про забезпечення позову до відкриття провадження в справі без виклику сторін (ч.1 ст. 152 ЦПК України).

Перевіривши матеріали позовної заяви суд прийшов до наступних виснвоків.

Загальні права та обов`язки сторін визначені у ст. 42 та ст. 43 ЦПК України, зокрема, вони мають право: подавати заяви та клопотання; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 153 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

В той же час посилання позивачки на можливе відчуження ОСОБА_2 садового будинку носить вірогідний характер і будь-яких доказів, на підтвердження цьому не надано, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про накладення арешту на садовий будинок.

Також суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок ОСОБА_3 , оскільки не доведено належними та допустимими доказами, що будинок по АДРЕСА_2 належить їй на праві власності і не доведено, що можливе позитивне рішення на користь позивачки в подальшому істотно ускладнить чи зробить неможливим його виконання.

За викладеного, керуючись ст.ст. 42, 149-154, 258-260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяв позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський суд Миколаївської області протягом 15 днів з дня постановлення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Козаченко