ухвала

Іменем України

25 лютого 2026 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Сташків Т.Г.,

при секретарі Таценку М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Масютіна Сергія Олександровича, про визнання виконавчого листа таким, що виданий помилково, та таким, що не підлягає виконанню, про зупинення виконання,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Обухівського районного суду Київської області надійшла заява представника боржника ОСОБА_1 (далі боржник) адвоката Масютіна Сергія Олександровича (далі адвокат Масютін С.О.) про визнання виконавчого листа таким, що виданий помилково та таким, що не підлягає виконанню, про зупинення виконання.

Заяву обґрунтовує тим, що Обухівським районним судом Київської області видано судовий наказ від 11.12.2025 року про стягнення аліментів з боржника на користь ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подальшому, 10.02.2026 року, боржником у канцелярії Обухівського районного суду Київської області отримано виконавчий документ, виданий судом на виконання раніше постановленого судового наказу, що свідчить про початок стадії примусового виконання судового рішення. Оскільки судовий наказ є виконавчим документом, тому видача додаткового виконавчого листа на його виконання свідчить про наявність ознак помилкової видачі та створює ризик дублювання виконавчих документів щодо одного й того самого зобов`язання.

Крім того, боржник фактично здійснював утримання дитини шляхом перерахування грошових коштів на користь матері дитини як її законного представника у добровільному порядку. Також адвокат Масютін С.О. зазначає, що боржник є батьком і інших дітей, у зв`язку з чим виконує обов`язок утримання декількох дітей одночасно. Представник боржника стверджує, що особливою істотною обставиною є матеріальний стан боржника. Його місячний дохід є мінімальним та складає орієнтовно 8 500, 00 грн на місяць, тому застосування механізмів примусового виконання не може призводити до позбавлення особи мінімальних засобів існування. За таких обставин примусове стягнення коштів без врахування матеріального стану боржника може призвести до ситуації, коли після примусового відрахування у боржника залишатиметься сума, яка є нижчою за мінімально необхідний рівень існування. Разом з цим боржник не погоджується з виданим судовим наказом про стягнення аліментів від 11.12.2025 року та не визнає його таким, що відповідає фактичним обставинам матеріального та сімейного стану боржника.

У судове засідання представник боржника адвокат Масютін С.О. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд заяви без участі заявника та його представника.

Стягувач та її представник на розгляд заяви не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши подану заяви, дійшов висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Обухівським районним судом Київської області від 11.12.2025 року, видано судовий наказ про стягнення аліментів з боржника на користь ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виходячи з доводів адвоката Масютіна С.О., 10.02.2026 року боржником у канцелярії Обухівського районного суду Київської області отримано виконавчий документ, виданий судом на виконання раніше постановленого судового наказу, однак матеріали заяви не містять копії такого виконавчого листа, а також доказу щодо його отримання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Як вбачається з висновку Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням суду належних і допустимих доказів щодо видачі та отримання виконавчого листа, також наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи зі змісту заяви, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що заявником не надано належних доказів на підтвердження та обґрунтування своїх доводів щодо визнання виконавчого листа таким, що виданий помилково, та таким, що не підлягає виконанню, про зупинення виконання, вимоги представника боржника залишились недоведеними.

Керуючись ст.81, ст.ст.149-152, 260 , ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Масютіна Сергія Олександровича, про визнання виконавчого листа таким, що виданий помилково, та таким, що не підлягає виконанню, про зупинення виконання, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Суддя Т.Г. Сташків