Справа №487/7128/24
Провадження №2/487/107/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №911724982 від 26.01.2020 у розмірі 23 079,31 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.01.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є позивач, та відповідачем, після отримання попередньої інформації про умови отримання кредиту, укладено кредитний договір №911724982 про надання кредитних коштів на суму 9 800,00 грн. Договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, вчиненого одноразовим ідентифікатором. За умовами паспорту споживчого кредиту та договору №911724982 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальнику 9 800,00 грн строком на 30 днів. Втім, позичальник свої обов`язки за договором в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 23 079,31 грн, що складається з 9 800,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 13 279,91 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути на свою користь, як правонаступника первісного кредитора.

Ухвалою суду від 21.08.2024 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.01.2025 відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Відповідач не має власного примірника оригіналу Кредитного договору з додатками, не підписував електронним цифровим підписом і не отримував примірника оригінала підписаного первісним кредитором. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. Дійсні правовідносини сторін можна встановити тільки з оригіналу кредитного договору та інших документів щодо його виконання, а паперові копії є недостовірними, виготовлені і надані зацікавленою особою - позивачем, без оригіналів, яких не існує. Відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки:

1)Позивачем не доведено факт укладення договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами Сторін, згідно зі ст. 100 ЦІК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами Договору і застосувати його умови до правовідносин Сторін при прийнятті Судом рішення;

2) Позивачем не надано доказів надання відповідачу його примірнику оригіналу Договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, Відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 2, 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення обов`язків у Відповідача як споживача кредитних послуг.

3) Позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі);

4) Нараховані Позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст. 1048 ЦК України, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та заявленим самим Позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Просив суд про витребування у позивача оригіналів доказів, які долучені ним до позовної заяви. Надав клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 06.03.2025 задоволено клопотання відповідача та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» докази.

25.04.2025 відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав доводи щодо заперечення позовних вимог викладених у відзиві.

29.04.2025 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 29.10.2025 задоволено клопотання позивача та витребувано у Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» докази.

18.11.2025 до суду надійшли витребувані докази від АТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач до суду не з`явився, у відзиві на позов просив розгляд справи проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2020 року, після оформлення заявки на отримання грошових коштів та ознайомлення з умовами надання споживчого кредиту між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір №911724982 на отримання кредитних коштів на суму 9 800,00 грн, строком на 30 днів (п.1.2 договору).

Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором J523XT7Y, відправленого 26.01.2020 року о 21:05:33 годині та введеного 26.01.2020 року о 21:07:19 годині із застосуванням телефонного номеру НОМЕР_1 .

На виконання умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено переказ коштів ОСОБА_1 на суму 9 800,00грн для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 у відповідності до платіжного доручення від 26.01.2020 року.

Переказ коштів 26.01.2020 року за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджено також і довідкою ПАТ КБ «Приватбанк», де вказано про здійснення успішного платежу через платіжний сервіс LiqPay на платіжну карту № НОМЕР_2 .

На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом.

У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення). 1.4

Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку користування Кредитом вказаного в п. 1.2. Договору, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього Договору. 1.5

Позичальник зобов`язаний повернути Товариству Кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього Договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2. цього Договору. 1.6

Розрахунок сукупної вартості Кредиту за Дисконтною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього Договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до Договору). 1.7

Строк дії цього Договору, вказаний в п. 1.2. Договору, продовжується на весь період, протягом якого Сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати отримання Позичальником Кредиту до фактичної дати повернення Кредиту, процентів за Дисконтною та/або Базовою процентними ставками.4.2

Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 1.2. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.4.3

З урахуванням положень п. 1.3., п. 1.4. та п. 1.5. цього Договору, Позичальник сплачує Товариству проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 3,66 (три цілих шістдесят шість сотих) відсотків річних за Дисконтною ставкою або 622,20 (шістсот двадцять дві цілих дві десятих) відсотків річних за Базовою ставкою.4.4

25.02.2020 Сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору та на підставі звернення Позичальника, продовжити строк, на який був наданий Кредит за Договором № 911724982 від 26.01.2020 р. (надалі - "Договір"), на наступну кількість днів: двадцять дев`ять.

На дату укладання цієї Додаткової угоди Позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування Кредитом.

Починаючи з 25.02.2020 р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,50 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно даної Додаткової угоди.

Ця Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між Сторонами з 25.02.2020.

Всі інші умови Договору, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними, і Сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання.

Ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору ( Додаток № 1)

З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Важливо зазначити, що згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил.

Втім, обов`язки з повернення отриманих кредитних коштів відповідачем не виконані.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем в поданому відзиві розмір заборгованості не спростовано, контррозрахунку заборгованості не зроблено, доказів сплати заборгованості за кредитним договором до суду не подано, як і доказів неотримання кредитних коштів.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору, первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги за ним передано іншому кредитору ТОВ «Таліон Плюс» на підставі укладеного 28 листопада 2018 року між кредиторами договору факторингу №28/1118/-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року.

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

За договором та додатковою угодою до нього складено відповідні реєстри боржників.

В подальшому, 5 серпня 2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строком до 4 серпня 2021 року, до змісту якого внесено зміни у відповідності до додаткових угод №2 від 3 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року загальним строком до 30 грудня 2024.

Предметом даного договору є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору (п.4.1.).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року, доданого до договору факторингу №05/0820-01 від 5 серпня 2020 року та додаткових угод до нього, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги, яке виникло у первісного кредитора до відповідача на загальну суму 23 079,31 грн, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 9 799,40 грн та заборгованістю за відсотками за користування кредитом на суму 13 279,91 грн.

17 липня 2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №17/07/24, за умовами якого на підставі за акту прийому-передачі реєстру боржників, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 23 079,31 грн, що складалася з заборгованості за кредитом у сумі 9 800,00 грн та заборгованістю за відсотками за користування кредитом на суму 13 279,91 грн.

Отже, позивачем правомірно набуто право вимоги до відповідача, яке виникло з підстав невиконання ним кредитного зобов`язання за електронним кредитним договором, яке первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав ТОВ «Таліон Плюс» не лише на підставі договору факторингу, а і у відповідності до додаткових угод, укладених до нього з приєднання витягів з реєстрів прав вимоги до боржників, яке в подальшому відійшло до ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», та яке, в свою чергу, набув позивач.

За такого, врахувавши пролонгацію договорів факторингу, укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» права вимоги за договором укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Доводи відповідача про його сумніви стосовно дійсності та правомочності укладених договорів факторингу та додаткових угод до них, на підставі яких передано право вимоги до нього позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки спростування презумпції правомірності правочинів відбувається лише у двох випадках: коли недійсність правочину прямо визначена імперативним приписом закону (у разі його нікчемності); та якщо правочин оспорений у судовому порядку та визнаний недійсним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. В даному ж випадку, коли правочини не визнані судами недійсними, діє презумпція правомірності правочину, а також застосовується принцип його тлумачення favor contractus, за змістом якого місцевим судом, так і колегією суддів всі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності цих договорів (правочинів) враховані на користь їх дійсності, чинності та виконуваності.

Як вбачається з розрахунку первісного кредитора та позивача, як його правонаступника, відповідачем належним чином умови договорів не виконані та отримані кредитні кошти не повернуті.

Враховуючи наведене та вимоги статті 526 ЦК України, за якими зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "ФК "Ейс" про стягнення заборгованості за кредитним договором №911724982 від 26.01.2020 підлягають повному задоволенню, а саме у розмірі 23 079,31 грн., яка складається з 9 799,40 грн. заборгованості за тілом кредиту та 13 279,91 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено статтею 27 зазначеного Закону.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги.

Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7000,00 грн., які підтверджуються: договором про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024 року; протоколом погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №1807//24-01 від 18.07.2024; додатковою угодою №5 до Договору про надання правничої допомоги №1807//24-01 від 18.07.2024; актом прийому-передачі наданих послуг від 18.07.2024 року.

З огляду на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, заявлені позивачем вимоги, їх складність та об`єм досліджених судом доказів, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст.141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором №911724982 від 26.01.2020 в розмірі 23 079,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір в сумі 2 422,40 грн та 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», юридична адреса: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, офіс 2005, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Афоніна