Справа № 344/2343/26
Провадження № 22-ц/4808/563/26
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузів А.В.,

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІОЛІТ-ІФ»,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС»,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківська міська рада, Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Соколи»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Боднарчук Андрій Михайлович, на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року, постановлену в складі судді Пастернак І.А.,

за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОЛІТ-ІФ», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківська міська рада, Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Соколи» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області суду з позовом до ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» в якому просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53383106 від 30.07.2020 року у державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею: 6, 2207 га кадастровий номер :09:003:018 за ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» та зобов`язати відповідача не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користування гаражем № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Соколи» та земельною ділянкою ділянку площею: 6, 2207 га кадастровий номер :09:003:018 по АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій зазначив, що він є власником гаражу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Соколи» по АДРЕСА_1 . Вказаний гараж позивачем набуто у власність як членом гаражного кооперативу «Соколи», що орендував земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно договору оренди від 16.03.2006 року яка була відведена для обслуговування гаражів (категорія земель житлової та громадської забудови).

23.01.2026 року від адміністрації гаражного кооперативу «Соколи» позивач дізнався, що ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» незаконно оформило договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 щодо якої існував судовий спір. Вказаний договір укладено 30.07.2020 року між ТОВ «Х-АДВАНС» та ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. та зареєстровано в реєстрі за №997. Зі змісту вказаного договору купівлі-продажу від 30.07.2020року вбачається, що на земельній ділянці розміщено тільки один об`єкт нерухомості, КПП транспортна прохідна, який належить ТОВ «М.С. «ЯК БЛАГО», що не відповідає дійсності, оскільки адреса місцезнаходження вказаного об`єкту нерухомості відмінна від адреси земельної ділянки, яка є об`єктом договору купівлі-продажу.

На час укладення 30.07. 2020 року договору купівлі-продажу земельної ділянки ТзОВ «Х-Адванс» знаючи, про оскарження в суді права власності щодо належної йому земельної ділянки, вчинив дію не повідомивши нотаріуса та нового власника ТзОВ «ІОЛІТ- ІФ» як набувача, про наявність такого спору в суді. Відчуження земельної ділянки, на якій знаходиться гараж позивача відбулося без його погодження як власника гаража, який знаходиться на спірній земельній ділянці, чим порушено його право власності.

Вважає, що ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» може здійснити перереєстрацію права власності на спірну земельну ділянку до закінчення розгляду справи у суді, що в свою чергу може істотно ускладнити або й унеможливити в подальшому поновлення прав позивача та викоання судового рішення.

Посилався на те, що даний спір для позивача, як власника гаража, має виняткове значення, як забезпечення непорушності права позивача на користування гаражем та спірною земельною ділянкою.

У зв`язку з викладеним просив: заборонити до ухвалення судом рішення ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» та іншим особам вчиняти дії щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :09:003:0118 загальною площею 6,2207 та по АДРЕСА_1 , зокрема, заборону реєстрації щодо прав: скасування права власності, припинення права власності, реєстрації права власності, а також будь-яких дій (в тому числі правочинів) щодо відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі у заставу або в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, тощо.

Заборонити до ухвалення судом рішення державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру її територіальним органам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:003:0118 загальною площею 6,2207 га по АДРЕСА_1 , у тому числі, реєстрацію права власності, поділу, об`єднання, інші дії, які можуть призвести до зміни об`єкта цивільних прав.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на час укладення 30.07.2020 року договору купівлі-продажу земельної ділянки ТзОВ «Х-Адванс» знаючи про оскарження в суді права власності щодо належної йому земельної ділянки, вчинив дію, не повідомивши нотаріуса та нового власника ТОВ «ІОЛІТ-ІФ»як набувача, про наявність такого спору в суді. Більше того, відчуження земельної ділянки, на якій знаходиться гараж позивача, відбулося без його погодження як власника гаража, який знаходиться на спірній земельній ділянці, чим порушено його право власності.

Враховуючи неодноразові переоформлення права власності на земельну ділянку, ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» може здійснити перереєстрацію права власності на спірну земельну ділянку до вирішення справи судом, що в подальшому унеможливить виконання судового рішення. Мета забезпечення позову у даній справі є запобігання перепродажу ділянки третім особам, що ускладнить виконання рішення.

Підстав вважати, що застосування заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» немає, оскільки земельна ділянка залишається у володінні товариства, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

Скаржник посилається на те, що судом не враховано висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22.

Вважає, що за обставин цієї справи вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, який спрямований на збереження існуючого становища у спірних правовідносинах до завершення розгляду справи.

Є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 6,2207 га, зважаючи на те, що гараж позивача займає площу 48 кв.м., буде нібито значним втручанням в діяльність ТОВ «ІОЛІТ-ІФ». Адже, вказана вище земельна ділянка є сформованою у визначених межах не тільки для розміщення гаражів, але й для можливості проїзду до нього, що обумовлює необхідність накладення арешту на всю ділянку незалежно від площі гаражу. Тому, цілком реальним є припущення позивача про те, що в разі не накладення обмежень щодо земельної ділянки, ТОВ «ІОЛІТ-ІФ»має всі можливості для поділу цієї земельної ділянки, що теж призведе до неможливості виконання в майбутньому рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» зазначило, що судом постановлену оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування по доводам апеляційної скарги не має. Скаржником не наведено жодних належних доказів існування спору між ним і відповідачем, зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову та предметом спору, а також того, яким чином невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду. При цьому вимоги стосуються скасування реєстрації речових прав, яка, згідно з наданою самим позивачем інформаційною довідкою, припинена ще 27.01.2025 року. Необґрунтованими є й доводи щодо балансу інтересів, оскільки позивач - власник гаража площею 48 кв. м просить обмежити право власника земельної ділянки площею 6,2207 га, право власності на яку неодноразово підтверджувалося судовими рішеннями та наразі не оспорюється. Наведене свідчить про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ « Х-АДВАНС» зазначило, що оскаржувана ухвала є обґрунтованою та законною та не спростовується доводами апеляційної скарги, відсутні підстави для забезпечення позову. Підтримало позицію щодо апеляційної скарги, викладену ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» - Сохан В.Є., та представник відповідача ТОВ «Х-АДВАНС» - Шургот О.В. апеляційну скаргу не визнали, вважають,що відсутні підстави для її задоволення.

У судове засідання представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківської міської ради та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача обслуговуючого кооперативу «Соколи» не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про свідчать довідки про доставку електронного документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що в заяві про забезпечення позову не наведено належного обґрунтування ризиків, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення. Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем ТОВ «ІОЛІТ-ІФ будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання позивачу у користуванні майном. Накладення арешту на земельну ділянку площею 6,2207 га, зважаючи на те, що гараж позивача займає площу 48 кв.м. є неспівмірним та є втручанням в діяльність відповідача.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Водночас, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 212/4159/23, від 21 серпня 2024 року у справі № 757/37408/23, від 25 липня 2024 року у справі № 565/1607/23, від 29 травня 2024 року у справі № 757/67718/21.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору за заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 до ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53383106 від 30.07.2020 року у державному реєстрі прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 6,2207га кадастровий номер :09:003:018, яка належть ТзОВ «ІОЛІТ-ІФ» на праві власності, та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користування гаражем № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Соколи» та земельною ділянкою ділянку площею: 6, 2207 га кадастровий номер :09:003:018 по АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просив заборонити до ухвалення судом рішення ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» та іншим особам вчиняти дії щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :09:003:0118 загальною площею 6,2207 по АДРЕСА_1 , зокрема, заборону реєстрації щодо прав: скасування права власності, припинення права власності, реєстрації права власності, а також будь-яких дій (в тому числі правочинів) щодо відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі у заставу або в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, тощо. Заборонити до ухвалення судом рішення державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру її територіальним органам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:003:0118 загальною площею 6,2207 га по АДРЕСА_1 , у тому числі, реєстрацію права власності, поділу, об`єднання, інші дії, які можуть призвести до зміни об`єкта цивільних прав, посилаючись на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у цій справі з огляду на неодноразові переоформлення права власності на земельну ділянку та те, що даний спір для позивача має виняткове значення,оскільки стосується захисту його права власності на гараж та користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року в справі № 361/8953/21 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 виснувала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Отже, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Тому при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Отже, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуальних прав сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони до ухвалення судом рішення ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» та іншим особам вчиняти дії щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :09:003:0118 загальною площею 6,2207 по АДРЕСА_1 , зокрема, заборону реєстрації щодо прав: скасування права власності, припинення права власності, реєстрації права власності, а також будь-яких дій (в тому числі правочинів) щодо відчуження, передачі у володіння, користування, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі у заставу або в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, тощо. По суті, позивач просив накласти арешт на вказану земельну ділянку.

Заява позивача про забезпечення позову не містить належного обґрунтування існування ризиків щодо утруднення чи неможливості виконати рішення суду.

Позивач у заяві посилається на неодноразові переоформлення права власності на спірну земельну ділянку, однак позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження зазначеного.

Разом з тим, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» є власником земельної ділянки з кадастровим номером :09:003:0118 загальною площею 6,2207 по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано 30.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу земельноїділянки від 30.07.2020року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач є власником гаражу, загальною площею 48 відсотків, гараж розташований ділянка № НОМЕР_2 , ряд № НОМЕР_3 за адресою м. Івано-Франківськ, гаражний кооператив «Соколи», гараж НОМЕР_1 . Право власності за позивачем зареєстровано 21.08.2020 року.

Крім того, заходи забезпечення позову, які просить позивач, з огляду на заявлені вимоги позивача у позовній заяві не є співмірними. Так, площа земельної ділянки з кадастровим номером :09:003:0118 по АДРЕСА_1 ,складає 6, 2207 га. Гараж позивача займає площу 48 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи та характер спірних правовідносин, а також взявши до уваги суть і розмір вимог позивача, критерії співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, дійшов обґрунтованого висновку, що обґрунтованих підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у цій справі немає.

Позивач не довів належними і достатніми доказами наміри ТОВ «ІОЛІТ-ІФ» відчужити земельну ділянку або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, а саме по собі посилання в заяві про можливість вчинення дій щодо відчуження майна без наведення відповідного обґрунтування та документального підтвердження не є достатньою підставою для їх задоволення у вигляді обтяження майна арештом.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, з обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який позивач пред`явив в суді, а запропоновані заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0118 загальною площею 6,2207 та по АДРЕСА_1 та заборонити до ухвалення судом рішення державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру її територіальним органам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:003:0118 не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева