Провадження № 2-др/357/24/26
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя Сомок О.А.,
секретар судового засідання Пугач В.І.,
розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників в м. Біла Церква заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зінченка Павла Леонідовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання
17 лютого 2026 року на адресу суду через систему Електронний суд надійшла заява від представника позивача адвоката Зінченка Павла Леонідовича про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн.
Частинами 3, 4 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення судом постановлено здійснювати у письмовому провадженні без виклику учасників справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, подану заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками, судом встановлено таке.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2026 у справі № 357/20410/25 позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її особисте утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2025 року і до досягнення сином ОСОБА_5 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , включно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 211 грн 20 коп. судового збору.

Зазначеним рішенням питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, при цьому у позові зазначалось, що орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат позивача на правничу допомогу складає 9000,00 грн.

За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Так, 17.02.2026 стороною позивача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу із доказами понесенння таких витрат, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення.

Згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те, як розподілити між сторонами судові витрати.

Враховуючи, що при ухваленні судового рішення не було вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, це питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до частин 1 та пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження витрат, які понесла позивач на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги № 05/12 від 05 грудня 2025 року, укладений ОСОБА_1 з Адвокатським бюро «Павла Зінченка «ІНСАЙТ»; Додаткова угода від 05.12.2025 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 05/12; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №77601006-3 від 05.12.2025; Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 05/12 від 05.12.2025, складений 16 лютого 2026 року.

За змістом Додаткової угоди від 05.12.2025 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 05/12, сторони дійшли згоди доповнити Договір про надання правничої допомоги №05/12 від 05.12.2025 року пунктом 2.1, виклавши його в наступній редакції: «2.1. Порядок обчислення і внесення гонорару та оплата фактичних витрат. За надання правничої допомоги у вирішенні питання про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, в суді першої інстанції Клієнт сплачує Адвокату гонорар, розмір якого визначається за домовленістю між сторонами і складає 9000 (дев`ять тисяч) грн.»

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 05/12 від 05.12.2025, складеного 16 лютого 2026 року, Адвокатське бюро «Павла Зінченка «ІНСАЙТ» надало ОСОБА_1 послуги зі здійснення представництва її інтересів позивача по справі №357/20410/25 під час розгляду справи Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. Вартість послуг склала 9000,00 грн.

За результатами оцінки відповідних доказів та доводів суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є документально доведеними.

У разі встановлення сторонами в договорі про надання правничої допомоги фіксованого розміру гонорару, подання детального опису робіт не вимагається. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21. Подібні висновки зроблені Верховним Судом у справі № 640/18402/19.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, оскільки надані стороною докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких, зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

У додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення від 17.02.2026 року міститься квитанція про надсилання відповідачу ОСОБА_2 вказаної заяви з додатками 17.02.2026. Станом на дату розгляду заяви заперечень з обґрунтуваннями щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до суду не подано.

Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22.

З огляду на зазначене у сукупності, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), відсутності заперечень відповідача щодо неспівмірності суми витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 133-134, 137, 141, 260, 268, 270, 273, 354 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача адвоката Зінченка Павла Леонідовича про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн (дев`ять тисяч гривень 00 копійок).

Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 26.03.2026.

Суддя О. А. Сомок