ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2342/26 Справа № 190/1689/25 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Макарова М.О.,

при секретарі - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області

на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року про забезпечення позову, у складі судді Кудрявцевої Ю.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до П`ятихатської міської ради, Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, треті особи: Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Фермерське господарство «Поле» про визнання відсутнім права, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено П`ятихатській міській раді, Виконавчому комітету П`ятихатської міської ради та Головному управлінню Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснювати заходи щодо примусового стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, що виникла внаслідок прострочення внесення плати за використання земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0012 на умовах оренди.

Заборонено П`ятихатській міській раді, Виконавчому комітету П`ятихатської міської ради та Головному управлінню Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснювати заходи щодо примусового стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, що виникла внаслідок прострочення внесення плати за використання земельної ділянки кадастровий номер :01:020:0025 на умовах оренди.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для часткового задоволення заяви, оскільки застосований вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та має на меті лише заборону здійснювати примусове стягнення заборгованості на час розгляду справи й невжиття таких заходів може призвести до порушення прав позивача.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що застосовані заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного права та є неспівмірними із заявленими вимогами у даній справі, даним заходом забезпечення позову обмежено права управління.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до П`ятихатської міської ради, Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, треті особи: Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, ФГ «Поле» про визнання відсутнім права та одночасно із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони П`ятихатській міській раді, Виконавчому комітету П`ятихатської міської ради та Головному управлінню Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснювати нарахування неустойки (штрафу та/або пені) на заборгованість, що виникла внаслідок прострочення внесення плати за землю за використання земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0012 на умовах оренди; заборони П`ятихатській міській раді, Виконавчому комітету П`ятихатської міської ради та Головному управлінню Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснювати заходи щодо примусового стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок прострочення внесення плати за землю за використання земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0012 на умовах оренди; заборони П`ятихатській міській раді, Виконавчому комітету П`ятихатської міської ради та Головному управлінню Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснювати нарахування неустойки (штрафу та/або пені) на заборгованість, що виникла внаслідок прострочення внесення плати за землю за використання земельної ділянки кадастровий номер :01:020:0025 на умовах оренди; заборони П`ятихатській міській раді, Виконавчому комітету П`ятихатської міської ради та Головному управлінню Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснювати заходи щодо примусового стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок прострочення внесення плати за землю за використання земельної ділянки кадастровий номер :01:020:0025 на умовах оренди.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що для розгляду цієї справи потрібен тривалий час, оскільки необхідно буде витребувати у відповідачів оригінали документів та в подальшому провести почеркознавчу експертизу, а відтак, податкова служба може вжити подальших заходів, спрямованих на подальше обмеження його прав, включно із нарахуванням неустойки штрафу, пені, за договорами оренди земельних ділянок, яких він не укладав, та не вжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав та потребуватиме вжиття з його боку додаткових заходів, щодо ініціювання нових судових спорів.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що застосований вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та має на меті лише заборону здійснювати примусове стягнення заборгованості на час розгляду справи й невжиття таких заходів може призвести до порушення прав позивача.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову, згідно статті 149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позову та бути адекватними та співмірними з заявленими вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначив, що податкова служба за тривалий час розгляду справи по суті, може вжити подальших заходів, спрямованих на подальше обмеження його прав, включно із нарахуванням неустойки, штрафу, пені, за договорами оренди земельних ділянок, яких він не укладав та не вжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав.

Разом з цим, вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявник в свою чергу не навів обґрунтованих аргументів та не надав належних та допустимих доказів того, що не життя заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист поновлення порушених прав або його інтересів, що суперечить меті забезпечення позову та положенням глави 10 ЦПК України.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин в межах предмету спору та заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при здійсненні оцінки співмірності заходів забезпечення позову та існування реальної загрози ускладнення виконання рішення суду, та як наслідок відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 150 ЦПК України.

З огляду на зазначене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області - задовольнити.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 березня 2026 року

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров