провадження № 2/208/1902/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Агеєвої В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 208/12572/25 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

24.09.2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №101342434, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 7000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.

У порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач не виконав свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у Відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором.

Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 25914 грн., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту 7000 грн.;

- заборгованість за процентами 18564 грн.;

- заборгованість за комісією 350 грн.

28.02.2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №№92-МЛ/Т.

Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №101342434 від 03.12.2022 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2025 цивільну справу № 208/12572/25 було розподілено судді Гречаній В.Г.

Згідно відповіді № 1818602 від 25.09.2025 року з Єдиного державного демографічного ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.09.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

28.10.2025 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву.

21.11.2025 року від адвоката Чуміної К.Г., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , надійшов відзив на позовну заяву. Зазначила, що 24.10.2025 року ОСОБА_1 вже подавався відзив на позовну заяву, однак з технічних причин він був поданий за матеріалами іншої справи. Після отримання представником Відповідачки адвокатом Чуміною Катериною Григорівною доступу до електронних матеріалів встановлено, що відзив від 24.10.2025 року був підготовлений на підставі документів, які фактично належать до іншої справи № 208/12693/25 (сума боргу 39 800 грн), а не до матеріалів провадження у справі № 208/12572/25 (сума боргу 25 914 грн).

З метою усунення зазначеної технічної помилки та для забезпечення належного і об`єктивного розгляду надаємо суду відзив, який містить доводи, що відповідають обставинам саме справи № 208/12572/25.

Зазначила, що спірний Кредитний договір з Відповідачкою не укладався (не підписувався), доказів зворотного Позивачем не надано. ОСОБА_1 категорично заперечує факт укладення та підписання Кредитного договору №101342434. Вона не визнає жодних волевиявлень на укладення такого правочину, не підтверджує передачі чи отримання будь-яких коштів, а також не здійснювала жодних дій, які б свідчили про її згоду на умови, викладені в наведених Позивачем документах. Отже, відсутні належні та переконливі підстави вважати, що між сторонами було досягнуто згоди, необхідної для виникнення зобов`язальних відносин за наведеним договором.

Матеріали справи не містять даних про те, що особа Відповідачки була належним чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» відповідним електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, щоб прирівняти його до договору, укладеного у письмові формі. За таких обставин Позивач не довів, що особою, яка нібито уклала з ним кредитний договір, була саме Відповідачка, тим більше що остання категорично заперечує факт укладення будь-якого договору з Позивачем.

Вказала, що по-перше, відповідно до наданого Позивачем «процесу оформлення та розгляду заяви» №101342434, відображеного у анкеті-заяві, усі етапи оформлення кредиту заповнення заяви, перевірка в БКІ, скоринг, підписання договору відбулися протягом дуже короткого часу вночі, між 04:36:15 та 04:45:40 03.12.2022 р. Очевидно, що в реальному житті така процедура як технічно так і фізично неможлива: за цей проміжок часу неможливо пройти ідентифікацію, провести перевірку в бюро кредитних історій, оцінити кредитоспроможність, ознайомитися з умовами договору та підписати його. Це свідчить про штучність зазначених відомостей і неможливість підтвердити реальність укладення правочину в зазначений спосіб.

Крім того, ОСОБА_1 є особою старшого віку, яка з об`єктивних причин не володіє високими технічними навичками та не користується активно інтернет-сервісами й онлайн-платформами, а тим паче у нічний час доби. З огляду на її вік, звичний спосіб життя та обмежений досвід у роботі з електронними сервісами, вона фізично та фактично не могла вночі о четвертій годині свідомо заходити на сайти, проходити ідентифікацію та підписувати кредитні документи. Цей факт підсилює сумніви у правдивості й автентичності заявлених Позивачем відомостей та вказує на неможливість визнати наведені часові мітки як достовірне підтвердження укладення договору.

По-друге, на копії самого «Договору про споживчий кредит №101342434» зазначено інший час підписання 15:36 того ж дня, що суперечить наведеним у анкеті-заяві даним (04:45). Отже, документи, надані Позивачем, містять взаємовиключні відомості, що ставить під сумнів їхню достовірність і юридичну силу.

По-третє, так звана «довідка про ідентифікацію» не є офіційним документом, виданим уповноваженим органом чи третьою стороною. Це односторонній внутрішній документ Позивача, створений ним самим у довільній формі без будь-яких підтверджень автентичності, часу створення чи підпису з боку Відповідача. Позивач міг сформувати її в будь-якій редакції, яка вигідна для підтримання позову, що виключає можливість її сприйняття як належного доказу у судовому процесі.

Усі надані Позивачем документи є неналежними та недопустимими доказами укладення кредитного договору між сторонами. Вони не підтверджують факту волевиявлення Відповідачки на отримання кредиту, не доводять реального вчинення дій з ідентифікації, підписання чи перерахування коштів, а отже не можуть братися судом до уваги як підтвердження існування договірних відносин.

Відсутність в матеріалах справи доказів того, що саме Відповідачкою було застосовано будь-яким способом ідентифікатор електронного підпису, відсутність доказів отримання саме Відповідачкою цього одноразового ідентифікатора, відсутність доказів реєстрації саме Відповідачки у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутність доказів отримання саме Відповідачкою коштів згідно спірного кредитного договору свідчить про необґрунтованість заявлених Позивачем позовних вимог.

Оскільки Позивачем не доведений факт укладання сторонами договору про споживчий кредит №101342434 від 03.12.2022 року (підписання його Відповідачкою), відсутні підстави й для стягнення грошових коштів як заборгованості на виконання умов цього договору, відповідно слід відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Щодо недоведеності надання Відповідачці коштів за спірним кредитним договором.

На підтвердження начебто виконання зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором Позивачем додано до позовної заяви копію Платіжного доручення №55278450 від 03.12.2022 року, в якому зазначено «отримувач: ОСОБА_1 . Банк отримувача зазначено як pb, а рахунок №: НОМЕР_1 ».

Позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджував би факт здійснення господарської операції, в тому числі, але не виключно, надання кредитних коштів Первісним кредитором Відповідачці, оплати Відповідачкою певних сум по Кредитному договору, нарахування відсотків, тощо. Для того щоб стягувати з Відповідачки якусь уявну заборгованість Позивач зобов`язаний був довести належними та допустимими доказами (первинними бухгалтерськими документами) сам факт надання коштів Відповідачу Первісним кредитором, що зроблено не було. Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Щодо безпідставності тверджень Позивача про перехід права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Кредит Капітал».

На момент укладення між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал», договору про відступлення права вимоги №92-МЛ/Т від 28.02.2023 року у ТОВ «Мілоан» не було прав кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором №101342434 від 03.12.2022 року. Тобто, ТОВ «Мілоан» відступив право грошової вимоги за кредитом, вимог за яким на момент вчинення правочину не існувало. Передача неіснуючого права вимоги не породжує правових наслідків.

Доводи та дії Позивача в рамках даної судової справи фактично зводяться до перекручування фактичного та правового обґрунтування з метою введення суду в оману.

Згідно умовами спірного кредитного договору Відповідачці нібито надавався на короткостроковий період кредит в розмірі 7 000 грн (п.1.2. Договору), при цьому орієнтовна загальна вартість кредиту з урахуванням відсотків складає 26 334,00 грн (п.1.5 Договору). Із Анкети-заяви №101342434, яку начебто надала Відповідачка, зазначено що її місячний дохід сягає 12 000 грн. Очевидно, що надання кредиту на суму, яка дорівнює або перевищує місячний дохід позичальника, тим більше коли з цієї суми свого доходу особа ще має забезпечувати своє повсякденне життя (сплату комунальних послуг, придбання продуктів, ліків тощо), є ризиковою та економічно необґрунтованою операцією для будь-якої фінансової установи. Попри це, у документах, поданих Позивачем, результат скорингу зазначено як 180,00 «Зелена зона», що формально свідчить про високий рівень платоспроможності позичальника та мінімальні ризики неповернення кредиту. Скоринг представляє собою автоматизовану систему оцінки кредитоспроможності позичальника, яка базується на сукупності даних про його фінансовий стан, історію розрахунків, соціальні показники, вік, сімейний статус тощо. Однак у даному випадку застосування показника «Зелена зона» при повній очевидності невідповідності доходів і розміру зобов`язань свідчить про некоректність і штучність скорингової оцінки, що не відповідає ані фінансовій логіці, ані мінімальним стандартам кредитного ризик-менеджменту.

У позовній заяві доводи наведені таким чином, ніби це Відповідачка порушує права та законні інтереси Фінансової компанії тим, що не виконує вимоги про погашення боргу. Однак в дійсності, саме Позивач діє неправомірно протиправно посягаючи на гроші Відповідачки, яка нічого він нього (або його попередника) не отримувала.

Окрім того, що Позивач вимагає стягнення грошових коштів, які фактично не надавалися Відповідачці, сам розмір заявленої до стягнення заборгованості є необґрунтованим і непропорційним. Заявлена сума відсотків майже у три рази перевищує саму суму позики і є явно завищеною, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості разом за нарахованими процентами в розмірі 25 914,00 грн. не є співмірною сумі кредиту у 7 000,00 грн. за спірним кредитним договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Зауважила, що крім штучно завищеної суми заборгованості Позивач одночасно прагне одержати додаткову вигоду у вигляді оплати «правової допомоги» (заявлена сума 8 000 грн), що створює враження свідомої спроби збагачення за рахунок Відповідачки.

21.11.2025 року адвокат Чуміна К.Г., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 ,подала до суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової спраив між суддями, зустрічну позовну заяву передано до провадження судді Гречаній В.Г.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 заперечує факт укладення та підписання будь-якого кредитного договору з ТОВ «Мілоан» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), не здійснювала дій, спрямованих на оформлення кредиту та жодного волевиявлення щодо вступу у кредитні правовідносини ОСОБА_1 не вчиняла. Однак, оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» всупереч цим обставинам стверджує існування кредитного договору та просить суд стягнути з ОСОБА_3 значну суму коштів, остання опинилася у ситуації, в якій вона вимушена захищати свої інтереси в судовому порядку шляхом подання зустрічної позовної заяви, спрямованим на захист її прав та усунення правової невизначеності, створеної діями ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

По-перше, при підписанні вищезазначеного договору, кредитодавцем було порушено законні права позичальника. Кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України та інтересам ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять даних про те, що особа Відповідачки за первісним позовом була належним чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» відповідним електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, щоб прирівняти його до договору, укладеного у письмові формі. За таких обставин Позивач за первісним позовом не довів, що особою, яка уклала з ним кредитний договір, була саме Відповідачка.

По-друге, спірний Кредитний договір був безгрошовим, адже фактично ОСОБА_1 (нібито Позичальник) не отримувала від ТОВ «Мілоан» (Кредитодавець) грошові кошти. На підтвердження начебто виконання зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором первісним Позивачем додано до позовної заяви копію Платіжного доручення №55278450 від 03.12.2022 року, в якому зазначено «отримувач: ОСОБА_1 . Банк отримувача зазначено як pb, а рахунок №: НОМЕР_1 ». У свою чергу, надане Позивачем платіжне доручення жодним чином не доводить факту надходження коштів на рахунок Відповідачки та не є беззаперечним та достатнім доказом.

По-третє, ОСОБА_1 звертає увагу суду, що навіть у тому випадку, якщо суд займе іншу позицію та буде вважати встановленим факт формального оформлення кредитного договору, такий правочин не може породжувати для неї жодних правових наслідків, оскільки має всі ознаки правочину, укладеного під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, що відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. На момент, імовірного укладення договору, ОСОБА_1 перебувала у складних життєвих обставинах, що обмежували її можливість оцінити всі наслідки правочину. Це зумовлено похилим віком, вадами здоров`я, а також складною економічною та воєнною ситуацією, що створювала постійний тиск і ризик непередбачуваних витрат на забезпечення базових побутових і медичних потреб. Вказані обставини становили тяжку життєву ситуацію, яка могла обмежувати здатність Воробйової самостійно оцінити правові наслідки будь-яких пропозицій щодо укладення фінансових договорів. Крім того, ОСОБА_1 є особою старшого віку, яка з об`єктивних причин не володіє високими технічними навичками та не користується активно інтернет-сервісами й онлайн-платформами, а тим паче у нічний час доби. З огляду на її вік, звичний спосіб життя та обмежений досвід у роботі з електронними сервісами, вона фізично та фактично не могла свідомо заходити на сайти, проходити ідентифікацію та підписувати кредитні документи. Такий стан об`єктивно обмежує можливість особи вільно та усвідомлено оцінювати умови фінансового правочину, особливо коли йдеться про складні електронні сервіси та швидкі кредитні продукти, в яких ОСОБА_1 не має належної цифрової та фінансової обізнаності.

За умовами договору загальні витрати Позичальника за строк кредитування складають непомірні 988.00 % річних (7 000 грн тіло кредиту, а 18 914 грн проценти та комісія).. Тобто розмір відсотків перевищує тіло кредиту майже в 3 рази. За таких обставин розмір відсотків перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом, є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

По-четверте, окремо стаття 19 Закону України "Про захист прав споживачів" наголошує про заборону нечесної підприємницької практики, що включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Позивач за первісним позовом) діє неправомірно протиправно посягаючи на гроші ОСОБА_1 , яка нічого він нього (або його попередника) не отримувала. Заявлена Позивач за первісним позовом вимога про стягнення заборгованості разом за нарахованими процентами в розмірі 25 914,00 грн. не є співмірною сумі кредиту у 7 000,00 грн. за спірним кредитним договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Просить визнати недійсним договір про споживчий кредит №101342434 від 03.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08.12.2025 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору. Об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, присвоїв об`єднаній цивільній справі за № 208/12572/25, провадження № 2/208/4982/25. Цивільну справу № 208/12572/25 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору, розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.12.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

20.01.2026 року від представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Усенко М.І. надійшли письмові пояснення на зустрічну позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору. Зазначив, що аналізуючи кредитний договір № 101342434 від 03.12.2022 року, а саме п. 6.3, зазначаємо, що приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

Позивачем було надано до суду копію кредитного договору, який укладався в електронній формі. При відкритті цього договору в програмі для перегляду PDF-файлів (наприклад, Adobe Reader) чітко видно наявність одноразового ідентифікатора, який є електронним підписом відповідача. Факт того, що цей ідентифікатор не відображається при друкуванні документа, не нівелює його існування та юридичну силу в електронному оригіналі. Паперова копія є лише візуальним відображенням електронного документа, а не його оригіналом, який зберігається в електронній формі.

Одноразовий ідентифікатор наявний не лише в електронній формі договору, що зберігається у позивача, але й був направлений самому відповідачу при укладенні договору. Те, що цей ідентифікатор не відображається на паперовій копії електронного документа, є лише технічною особливістю і жодним чином не впливає на юридичну силу та дійсність електронного оригіналу договору.

Всупереч твердженням Позивача, в матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з яким укладено договір № 101342434 від 03.12.2022р., отримала одноразовий ідентифікатор Z50364 та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Крім того, у Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані Відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. За вказаними у Довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір. Це однозначно підтверджує, що відповідач був належним чином ідентифікований, отримав одноразовий ідентифікатор та використав його для підтвердження своєї згоди на умови договору.

Електронний підпис позичальника повністю підтвердив згоду на всі умови кредитування та був належно ідентифікований у системі щодо отримання кредитних коштів. Також важливо зазначити, що Відповідач неодноразово вносив платежі щодо погашення кредитної заборгованості, чим і підтвердив свою згоду на всі умови кредиту.

Відповідно до відомості про щоденні нарахування та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 101342434 від 03.12.2022 року у період з 28.02.2023 по 15.03.2023 року. Всі нарахування здійснювались у строк до настання дати остаточного погашення заборгованості.

Відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків абсолютно не свідчить про відсутність у Відповідача заборгованості. У частині щодо виписок, слід зауважити, що виписка по картковому рахунку справді може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Щодо правочину, укладеного під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин або на зазначених умовах вона взагалі б не уклала б такий правочин.

По-перше, сам по собі похилий вік, пенсійний статус, стан здоров`я або загальна складна соціально-економічна ситуація в країні не можуть автоматично визнаватися «тяжкою обставиною» у розумінні ст. 233 ЦК України. Тяжка обставина повинна мати надзвичайний, винятковий характер, бути конкретною, реальною та такою, що безпосередньо змусила особу укласти правочин саме на цих умовах. Позивачка ж не надала жодного доказу існування надзвичайних обставин (загроза життю, невідкладна потреба у коштах, відсутність альтернатив тощо) на момент укладення договору.

По-друге, твердження про дефект волевиявлення є необґрунтованими. Позивачка не визнана судом недієздатною або обмежено дієздатною, не перебувала під опікою чи піклуванням, а отже користувалася повною цивільною дієздатністю та могла самостійно усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Сам факт віку або відсутності «високих технічних навичок» не є доказом неможливості усвідомленого волевиявлення.

По-третє, укладення кредитного договору в електронній формі відбулося з дотриманням вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію». Факт проходження ідентифікації, підтвердження умов договору та накладення електронного підпису свідчить про активні, послідовні та усвідомлені дії , що виключає можливість визнання правочину вчиненим без її волі.

По-четверте, посилання відповідачки на «вкрай невигідні умови» є суб`єктивною оцінкою та не відповідає правовій природі кредитних зобов`язань. Умови договору, включно з розміром процентів, штрафних санкцій та загальної суми заборгованості, були чітко визначені, зрозумілі та доступні для ознайомлення до моменту його укладення. Сам по собі факт того, що нарахована заборгованість перевищує суму тіла кредиту, не є безумовною підставою для визнання договору кабальним або недійсним, оскільки це є звичайним наслідком невиконання грошового зобов`язання у встановлений строк.

По-п`яте, відповідачка не довела наявності причинно-наслідкового зв`язку між заявленими нею життєвими обставинами та укладенням спірного договору. В матеріалах справи відсутні докази того, що без наявності цих обставин вона не уклала б відповідний правочин або уклала б його на інших умовах.

Просить відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі № 208/12572/25 та призначено справу до судового розгляду по суті.

23.02.2026 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла довідка, у якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 . Також вказано, що на даний рахунок 03.12.2022 року було зарахування коштів у розмірі 7000,00 грн.

24.03.2026 року у судовому засіданні адвокат Демченко В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернула увагу на час укладання договору та на співмірність виплат. Проситьпозовну заяву залишити без розгляду. Зустрічну позовну заяву просить задовольнити.

24.03.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Судом встановлено, що 03.12.2022 року ОСОБА_1 заповнила анкету-заяву на кредит №101342434.

03.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №101342434.

Відповідно до зазначеного договору погоджено наступні істотні умови:

-Сума кредиту 7000,00 грн.,

-Загальний строк кредиту 102 днів з 03.12.2022 року (складається з пільгового та поточного періодів);

-Пільговий період складає 12 днів, завершується 15.12.2022 року;

-Поточний період складає 90 днів, закінчується 15.03.2023 року;

-Витрати позивачальника у пільговий період складають 434,00грн. в грошовому виразі та 523,00% річних, загальні витрати позичальника за кредитом складають 19334,00 грн. в грошовому виразі та 988,00% річних;

-Комісія 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту;

-Процентна ставка за користування кредитом протягом пільгового періоду 84,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду;

-Процентна ставка за користування кредитом протягом поточного періоду- 18900,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

03.12.2022 року також підписано паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» підтверджено, що ОСОБА_1 , з якою укладено договір №101342434 від 03.12.2022 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронноо підпису одноразовим ідентифікатором, за наступними відомостями:

-Одноразовий ідентифікатор Z50364;

-Дата і час відправки одноразового ідентифікаторат позичальнику 03.12.2022 року 15:46:22 год.

-Номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_4 .

Згідно до платіжного доручення 55278450 від 03.12.2022 року, платником є ТОВ «Мілоан, отримувач Воройбова Римма Іванівна, сума грошового переказу 7000,00 грн., призначення платежу кошти згідно договору 101342434, переведено на рахунок 414962*97.

28.02.2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №92-МЛ, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.02.2026 року зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_5 . Клієнт ОСОБА_1 верифікована шляхом підписання анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 18.11.2020 року. По рахунку НОМЕР_5 було зарахування коштів на суму 7000,00 грн. від 03.12.2022 року.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що 03.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 101342434.

Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» встановлено, що Договір підписаний позичальником із застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z50364 від 03.12.2022 року.

Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Тож, кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті товариства подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем надіслано відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Жодних умов, які законом визнаються несправедливими до договорів внесено не було. Застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договорів, під час їх підписання, не було подано. Узгоджені сторонами правочину умови не суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) та затвердженому сторонами графіку платежів.

Твердження щодо того, що на момент, імовірного укладення договору, ОСОБА_1 перебувала у складних життєвих обставинах, що обмежували її можливість оцінити всі наслідки правочину, це зумовлено похилим віком, вадами здоров`я, а також складною економічною та воєнною ситуацією, що створювала постійний тиск і ризик непередбачуваних витрат на забезпечення базових побутових і медичних потреб, суд вважає за неможливе врахувати, так як це не є обставиною для визнання договору недійсним.

Щодо переказу грошових коштів.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, на підтвердження законності позовних вимог ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надало копію договору про споживчий кредит від 03 грудня 2022 року № 101342434, копію графіку платежів за цим договором, паспорт споживчого кредиту, а також копію анкети-заявки на кредит від 03 грудня 2022 року № 101342434.

ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не надало суду належних та допустимих доказів надання ОСОБА_4 кредиту за договором про споживчий кредит від 03 грудня 2022 року № 101342434.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку проте, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Абзацом 14 пункту 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення №75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на підтвердження перерахунку коштів за Договором про споживчий кредит від 03 грудня 2022 року № 101342434 надало платіжне доручення від 03 грудня 2022 року № 55278450, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 7000 грн на карту НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно з договором № 101342434. Зазначене платіжне доручення містить відбиток печатки ТОВ «МІЛОАН» та підпис.

Надане платіжне доручення не містить усіх обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документа, а саме: відсутні відомості про найменування банківської установи, від імені якої складено документ, посаду та підпис особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення, а також відбиток штампа (печатки) банківської установи або інші підтвердження проведення відповідної банківської операції.

Крім того, документ не містить особистого підпису чи інших даних, які б дозволяли ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні операції, у тому числі електронного цифрового підпису.

Копія платіжного доручення також містить лише позначення платіжної системи «VISA» та частково зазначений номер картки ( НОМЕР_1 ), тоді як відсутність повних реквізитів рахунку унеможливлює перевірку факту здійснення грошового переказу та ідентифікацію отримувача коштів.

При цьому, платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Отже, платіжне доручення не є підтвердженням факту виконання банківської операції, в тому числі і переказу коштів.

Проте, з ініціативи ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію: чи належить банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_6 ОСОБА_1 ; чи була успішною транзакція, здійснена 03.12.2022 року, на банківську картку № НОМЕР_6 в сумі 7000 грн. із призначенням платежуКошти згідно договору 101342434; чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_6 ; чи проводилась №414962XXXXXX8497 верифікація особи власника банківської карти.

Представником АТ КБ «Приватбанк» була надана інформація, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_5 . Клієнт ОСОБА_1 верифікована шляхом підписання анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 18.11.2020 року. По рахунку НОМЕР_5 було зарахування коштів на суму 7000,00 грн. від 03.12.2022 року.

Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц зроблені наступні висновки. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.

Отже, належність картки № НОМЕР_5 ОСОБА_1 є підтвердженою, сума перерахування 03.12.2022 року ОСОБА_1 підтверджена у розмірі 7000,00 грн.

Отже, суд вважає доведеною суму заборгованості у розмірі 7000,00 грн.

З відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що з 04.12.2022 року по 15.12.2022 року, включно, тобто пільговий період, позивачем нараховувалась процентна ставка за пільговою ставкою.

У період з 16.12.2022 року по 27.02.2023 року нараховувались відсотки за базовою ставкою.

Отже, враховуючи погодження відповідача ОСОБА_1 з умовами договору, у тому числі й з відсотковою ставкою, суд вважає нарахування відсотків у розмірі 18564 грн. обґрунтованим та таким, що відповідало дійсній волі сторін.

Встановлено, що 28.02.2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №92-МЛ, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №92-МЛ від 28 лютого 2023 року, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №101342434 від 03.12.2022 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

Отже, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі Договір відступлення прав вимоги №92-МЛ від 28.02.2023 року.

Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 25914,00 грн., що складається з: простроченої заборгованісті за сумою кредиту становить 7000 грн., заборгованості за процентами 18564 грн. та комісії 350 грн.

Отже, позовні вимоги за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають задоволенню.

У зустрічній позовній заяві суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі, так як матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір між сторонами був укладений на законних підставах, належність картки за ОСОБА_1 доведено, перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується належним доказом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

У справі заявлено до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

01.07.2025 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про надання правничої допомоги № 0107 з адвокатським об`єднанням «Апологет».

Відповідно до акту №1181 наданих послуг від 05.09.2025 року, сума наданих послуг відповідно договору складає 8000,00 грн.

Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання розподілу судових витрат враховуються: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості письмових доказів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час.

За таких обставин, беручи до уваги предмет позову, задоволення позовних вимог, та суму заборгованості, присуджену до стягнення, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача, в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять чотири) гривні 40 копійок, оскільки його розмір є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (79029, Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, ) заборгованість за кредитним договором №101342434 від 03.12.2022 року у розмірі 25914 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (79029, Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, ) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять чотири) гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Відомості про сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (79029, Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, )

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено та проголошено 27.03.2026 року о 15:45 год.

Суддя В.Г.Гречана