Єдиний унікальний номер 599/1876/25
Номер провадження 2/599/101/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Чорної В.Г. за участю секретаря судового засідання Грицай О. П., розглянувши в м. Зборові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

виклад позиції позивача: 18 листопада 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20805.94 грн та судових витрат у розмірі 3028.00 грн, посилаючись на те, що ОСОБА_1 05 грудня 2019 року уклав договір № із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі ТОВ «ФК «ЦФР»), де отримав у позику 20871.90 грн.

Цей Договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ "ФК"ЦФР" www. kreditmarket.ua, та з якими позичальник ОСОБА_1 ознайомився до укладення Договору та до яких він приєднався підписавши Договір) складають єдиний кредитний договір.

На підставі договору про відступлення права вимоги № ТФСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» (надалі АТ «Таскомбанк») первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників.

02 грудня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до додатку 1 до договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 20805.94грн, з яких: 10847.86 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту, 1087.48 грн - загальна заборгованість за відсотками, 8870.60 грн - загальна заборгованість по комісії, 0.00 грн - загальна заборгованість по несанкціонованим овердрафтам, 0.00 грн пеня/штрафи.

Згідно п.2.2. Договору, Фінансування АТ «Таскомбанк» здійснюється шляхом купівлі ТОВ «ФК «ЄАПБ» у АТ «Таскомбанк» прав вимоги та набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги на борг.

Згідно п.2.3. Договору вбачається, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних АТ «Таскомбанк» за Кредитними договорами та їх перехід від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру прав вимог - підтверджує факт переходу від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.2.4. Договору, в день, коли здійснюється перехід від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Прав Вимоги Боргу до Позичальників, АТ «Таскомбанк» зобов`язаний передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» інформацію згідно реєстру прав вимог в електронному вигляді за формою, наведеною в Додатку №3 до цього Договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Прав Вимог в електронному вигляді (Додаток №4).

З акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу №НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року вбачається, що АТ «Таскомбанк» передав, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв Реєстр прав вимоги, після чого, від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права вимоги боргу від позичальників і ТОВ «ФК «ЄАПБ» став кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Реєстр прав вимоги передано в повному обсязі відповідно до умов Договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 02 грудня 2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» за кредитним договором № від 05 грудня 2019 року в розмірі 20805.94 грн. Представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, позов задоволити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 20805.94 грн та понесені судові витрати.

Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі.

18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання о 10.30 год 03 грудня 2025 року.

Від представника відповідача 03 грудня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву.

Судовий розгляд відкладено на 11.00 год 16 грудня 2025 року.

10 грудня 2025 року від представника позивача поступила відповідь на відзив.

16 грудня 2025 року поступили заперечення на відповідь на відзив.

08 січня 2026 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів, які ухвалою від 08 січня 2026 року витребувано.

26 січня 2026 року на виконання ухвали надійшов Реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 06 грудня 2019 року.

05 лютого 2026 року від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи та 24 лютого 2026 року додаткові пояснення у справі.

04 березня 2026 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів по справі, зокрема, розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку по особовим рахункам кредитного договору за період з 05 грудня 2019 року по 05 грудня 2022 року.

10 березня 2026 року від представника відповідача поступило клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі.

Представник відповідача надала відзив на позов, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає позовні вимоги безпідставними та просила у їх задоволенні відмовити. У відзиві зазначено на спростування обставин викладених у позовній заяві, що на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до позичальників. 02 грудня 2022 року між позивачем та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу №НІ/11/7-ф. Позивач вважає, що право вимоги перейшло до нього належним чином, з чим представник відповідача не погоджується. Зазначає, що Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 (далі договір про відступлення права вимоги) між первісним кредитором та наступним кредитором був укладений ще 07 жовтня 2016 року, тобто задовго до укладення кредитного договору між первісним кредитором та позивачем.

Згідно п.2.1. договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Даним пунктом не передбачено те, що право вимоги нового кредитора може виникати і на кредитні договори, укладені в майбутньому, тому на думку відповідача, договір про відступлення права вимоги не включає права вимоги щодо договорів, які не були укладені станом на 07 жовтня 2016 року.

Окрім цього, згідно п.2.2. набуття права вимоги здійснюється шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною Договору. Однак позивачем копій Реєстру до договору до позовної заяви не додано.

Також п.2.3. передбачено, що кожний Реєстр прав вимог, який передається первісним кредитором, повинен містити права вимоги, які відповідають наступним параметрам/критеріям: - позичальниками є громадяни України - резиденти (фізичні особи та фізичні особи підприємці (ФОП)): - позичальник має постійну зайнятість та регулярні доходи від неї; - вік позичальника повинен бути не менше, ніж 21 рік та не більше, ніж 70 років; - місце фактичного проживання та/або реєстрації (прописки) позичальника не повинно знаходитись у АР Крим, в зоні проведення АТО , в тому числі в Донецькій та Луганській областях; - позичальник не є військовослужбовцем; - обов`язкова наявність у позичальника номеру власного мобільного телефону - типи фінансових кредитів: споживчі кредити та кредити готівкою; - строк кредиту не повинен бути менше за … або більше за … - сума кредиту не повинна бути менше за … або більше за … - відсутність простроченої заборгованості за кредитним договором. Цим пунктом також передбачено, що права та обов`язки за кредитними договорами не можуть бути передані у разі невідповідності позичальника вказаним вище умовам.

Разом з тим, відповідність відповідача даним умовам нічим не підтверджена, сам кредитний договір такої інформації про позичальника не містить.

Звертає увагу, що позивачем копія договору про відступлення права вимоги додана не в повному обсязі, оскільки після сторінки 2 йде сторінка 7, тому не можливо проаналізувати умови договору, що містяться на ст.3-6. Також варто зазначити, що п.9.2. договору про відступлення права вимоги передбачено, що такий договір укладається строком на один календарний рік, пунктом 9.4. передбачено можливість пролонгації, однак у позовній заяві жодної інформації щодо дійсного строку дії даного договору. Окрім цього, до позову не додано підтвердження оплати новим кредитором первісному кредитору, тому неможливо зробити висновок чи відбулося право вимоги за договором.

Таким чином, відсутність умови договору про перехід майбутніх прав вимоги, відсутність копії реєстру права вимоги, підтвердження оплати за договором дає зробити висновок про те, що право вимоги від первісного до нового кредитора не перейшло. Оскільки відсутнє належним чином підтвердження переходу права вимоги від первісного до нового (АТ «Таскомбанк») кредитора за спірним кредитним договором, відповідно не можливо вважати про належний перехід права вимоги від нового кредитора (АТ «Таскомбанк») до позивача. Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивач у даній справі є належним, тому просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 10 грудня 2025 року представник позивача зазначає щодо переходу права вимоги за кредитним договором № від 05.12.2019 року, яке відбулося на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк». Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором.

Згідно п. п. 2.2 Договору факторингу Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог (зразок якого наведено в Додатку 1 цього Договору) із зазначенням Ціни Договору та розміру Заборгованостей Позичальників.

Відповідно до п.9.2 Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року «Цей договір діє протягом 1 (одного) календарного року, але у будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором».

Згідно з п.9.4 Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року «У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення строку дії Договору жодна з Сторін не ініціювала його розірвання Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік».

Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року не було розірвано сторонами.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, а договір факторингу №ТАСЦФР-10-2016 є дійсним, відповідно до законодавства, містить вимоги конкретного змісту, щодо відступлення прав вимоги до Боржників, що існували на момент переходу цих прав, в порядку передбаченому договором факторингу, в тому числі і майбутніх вимог, містить обсяг таких вимог, та обсяг прав і обов`язків Сторін, Сторонами досягнуто згоди щодо предмета договору факторингу. Отже Сторони погодили, що Первісний кредитор має право передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги.

Це корелюється з нормою, визначеною у ст. 1078 ЦК України, де встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Окрім того, оригінали Договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, разом з додатками до нього знаходяться безпосередньо у сторін договору ТОВ « ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк». ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною вищезазначеного Договору факторингу, і не здійснювало контроль за процесом його укладення та виконання, тому жодним із оригіналів повного тексту цього договору (додатків до договору, реєстрами боржників, платіжних інструкцій), та додатками до нього, не володіє і не може володіти згідно чинного законодавства України. Оригінали даного договору (додатки до договору, реєстри боржників, платіжні інструкції), знаходяться у Первісних кредиторів та за умовами договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 та №НІ/11/7-Ф до Позивача не передавались.

Окрім цього, зауважує, що Верховним Судом в постанові від 28. Жовтня 2020 року у справі №910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні […], а не документи, що засвідчують права, які передаються. З метою надання вичерпної інформації по справі долучила до матеріалів справи Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року.

Представник відповідача у запереченнях на відповідь на відзив від 16 грудня 2025 року звертає увагу суду, що позивач у відповіді на відзив зазначає, що право вимоги до нього перейшло правомірно і таке не залежить від необхідності надання реєстру кредиторів за договором про відступлення права вимоги. Однак це не відповідає дійсності. Відповідно до п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10- 2016 від 07.10.2016 року право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до Позичальників стосовно їх Заборгованостей по Кредитним договорам, а також по відношенню до Поручителів стосовно їх зобов`язань за Договорами забезпечення. Разом з Правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що Існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, сам Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року може бути чинним, оскільки підписаний сторонами, однак факт переходу права вимоги за цим договором підтверджується лише підписанням Сторонами Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі Ціни договору. Згідно норм права, на думку відповідача, саме позивач повинен довести факт переходу права вимоги за Договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Оскільки від цього залежить чи виникло право вимоги у позивача.

Вважає, що право вимоги, яке виникне в майбутньому, не може бути абстрактним чи умовним, а повинно ґрунтуватися на укладеному договорі, з якого в майбутньому неминуче виникне відповідне грошове зобов`язання. За відсутності укладеного кредитного договору на момент укладення договору факторингу, відсутній предмет такого договору, оскільки не існує ні наявної, ні майбутньої грошової вимоги у розумінні ст. 1078 ЦК України.

На момент укладення договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10- 2016 від 07 жовтня 2016 року, Кредитного договору № від 05 грудня 2019 року ще не існувало, відповідно не було по ньому і майбутнього права вимоги.

Також позивачем не спростовано невідповідності відповідача як позичальника згідно договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, оскільки відповідач вказав на те, що мав також інші кредитні зобов`язання. Зважаючи на викладене, вважає щодо доводи відповідача не спростовано, позов задоволенню не підлягає.

У додаткових поясненнях від 23 лютого 2026 року, які представник відповідача надала після виконання ухвали суду, а саме після отримання від АТ «Таскомбанк» реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 06.12.2019.

Звертає увагу, що як зазначено в позовній заяві позивачем, договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 було укладено 07.10.2016. Також позивачем додано копію такого договору до позовної заяви. В свою чергу, АТ «Таскомбанк» надано реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 06.12.2019, який не підтверджує перехід права вимоги за договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

Окрім цього, як зазначалося у відзиві, в п.2.1. Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 вказано про те, що Первісний кредитор передає Новому кредитору свої права вимоги, а Новий кредитор сплачує Первісному кредитору кошти за відступлення права вимоги.

Однак, станом на 07 жовтня 2016 року у ТОВ «ФК «ЦФР» ще не виникло жодного права вимоги до відповідача, оскільки згідно позовної заяви кредитний договір укладено 05 грудня 2019 року, у Договорі №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 не вказано, що його предметом є також відступлення вимог, права на які виникнуть в майбутньому.

Також позивачем не додано доказів оплати за відступлення права вимоги, як вказано в п.2.1. договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

Крім того, позивачем не доведено факт перерахування кредитних коштів відповідачу згідно договору № від 05 грудня 2019 року, оскільки не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази в розумінні вимог Законів, які регулюють питання первинних бухгалтерських чи фінансових документів, перерахування відповідачеві кредитних коштів, відповідно до вимог ст.ст.526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, не доведено, що відповідачу надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах, встановлених договором.

У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15- ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц від 25 травня 2021 року. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Платіжне доручення або ж платіжна інструкція це розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції (п.54 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги», п.п.15 п.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України №163 від 29 липня 2022 року (далі - Інструкція).

Відповідно до п.27 Інструкції, надавач платіжних послуг платника в платіжній інструкції, оформленій ініціатором у паперовій формі: 1) заповнює реквізити «Дата прийняття до виконання» і «Дата виконання» та засвідчує їх власноручним підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг платника; 2) проставляє відмітку «Вечірня», якщо платіжна інструкція надійшла до виконання після закінчення операційного часу; 3) робить на її зворотному боці напис про причину відмови у виконанні та зазначає дату її повернення (це засвідчується власноручним підписом уповноваженого працівника).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний вести облік своїх операцій та подавати до Національного банку України звітність щодо здійснення діяльності з надання платіжних послуг відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно статті 27 Закону України «Про платіжні послуги», усі документи, що підтверджують надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами не менше п`яти років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом.

Під час зберігання документів, що містять банківську таємницю або іншу інформацію з обмеженим доступом, надавачі платіжних послуг та їх комерційні агенти забезпечують дотримання вимог, встановлених законодавством для зберігання відповідної інформації. Вважає, що позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору кредиту.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачеві відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

Встановлені судом обставини. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Висновки суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 виснувано, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05 грудня 2019 року уклав договір № із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі ТОВ «ФК «ЦФР»), згідно якого отримав у позику 20871.90 грн.

Цей Договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ "ФК"ЦФР" www. kreditmarket.ua, та з якими позичальник ОСОБА_1 ознайомився до укладення Договору та до яких він приєднався підписавши Договір) складають єдиний кредитний договір.

На підставі договору про відступлення права вимоги № ТФСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» (надалі АТ «Таскомбанк») первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників.

Однак, позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження того, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» відступило АТ «Таскомбанк» свої права вимоги саме за кредитним договором № від 05 грудня 2019 року, в якому боржником є ОСОБА_1 .

У п.2.1. Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року вказано про те, що Первісний кредитор передає Новому кредитору свої права вимоги, а Новий кредитор сплачує Первісному кредитору кошти за відступлення права вимоги.

Розділ 4 Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року містить ціну договору та порядок оплати. Так п.п. 4.1 визначено, що ціна договору визначається та вказується у відповідному Реєстрі прав та вимог та складається з: залишку основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) на дату формування реєстру та передачі даних Новому кредитору; залишок непогашених річних процентів за кредитом на дату формування реєстру та передачі даних Новому кредитору; залишок непогашеного місячного проценту (щомісячної плати) за кредитом на дату формування реєстру та передачі даних Новому кредитору. П.п. 4.2 зазначає, що Новий кредитор зобов`язаний сплатити Первісному кредитору ціну договору що вказана у відповідному Реєстрі прав та вимог шляхом перерахування Первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює Ціні договору на рахунок Первісного кредитора, що вказаний в п. 11 цього Договору в день отримання підписаних зі сторони Первісного кредитора Реєстрів прав вимог в паперовому вигляді. Згідно п.п.4.3 оплата вважається здійснена в момент зарахування на рахунок Первісного кредитора, вказаного в п. 11 цього Договору, грошових коштів в сумі, що вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, а згідно п.п.4.4 - всі витрати, пов`язані зі здійсненням Новим кредитором оплати Первісному кредитору, в тому числі і витрати, пов`язані із переказом грошових коштів, несе Новий кредитор.

Відповідно до Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, які є невід`ємними частинами договору ціна договору за кредитом № відповідача ОСОБА_1 в сумі 20805.94грн.

Однак, позивачем не додано доказів оплати за відступлення права вимоги, як вказано в п.2.1. договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, що не підтверджує перехід права вимоги по кредитному договору № відповідача ОСОБА_1 в сумі 20805.94грн за договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 до АТ «Таскомбанк».

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Більш того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» ще 07 жовтня 2016 року, тобто майже на чотири роки раніше, ніж ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Кредитний договір № від 05 грудня 2019 року. Однак, будь-яких доказів на підтвердження того, що ПАТ «Таскомбанк» після 05 грудня 2019 року набуло прав вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факту відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» своїх прав вимоги за кредитним договором № від 05 грудня 2019 року, в якому боржником є ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо переходу права вимоги за кредитним договором № від 05.12.2019 року, яке відбулося на підставі Договору факторингу № НІ/11/7-Ф укладеного 02 грудня 2022 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору.

Також, 02 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2024 року, в якому зазначено, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимоги.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором № від 05 грудня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 20805.94грн, з яких: 10847.86 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту, 1087.48 грн - загальна заборгованість за відсотками, 8870.60 грн - загальна заборгованість по комісії, 0.00 грн - загальна заборгованість по несанкціонованим овердрафтам, 0.00 грн пеня/штрафи.

Однак, суд вважає, що Витяг з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року не є належним, достовірним та достатнім доказом того, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» дійсно перейшло право вимоги за кредитним договором № від 05 грудня 2019 року, за яким боржником є ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять жодних належних та достовірних доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило свої права вимоги за цим кредитним договором Акціонерному товариству «Таскомбанк».

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У частині 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Отже, факт набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 05 грудня 2019 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не доведений позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 05 грудня 2019 року у загальному розмірі 20805,94 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст. 15, 16, 204, 512, 514, 516, 526, 627, 634, 638, 640, 641, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст. 2, 4, 76-82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

у задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд.30, м. Київ; відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя Зборівського

районного суду В.Г. Чорна