П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/17118/25

Провадження № 22-ц/4815/618/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року (ухвалене у складі судді Панас О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася її донька ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач. Вона з відповідачем тривалий час проживала однією сім`єю, вели спільний побут. З 2024 року вони перестали проживати разом, проте останній систематично з того часу здійснював грошові перекази на її картковий рахунок на утримання доньки. З лютого 2025 року відповідач перестав надавати кошти на утримання дитини, якщо і погоджувався, то суму коштів визначав та пропонував самостійно, без урахування потреб дитини на харчування, розвиток та інші потреби. Станом на сьогоднішній день вона разом з дитиною проживаю окремо, вона самостійно виховує доньку. Зі слів спільних з відповідачем знайомих їй відомо, що він проживає за межами України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, змушена була звернутися із даним позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2025 року і до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2025 і до досягнення дочкою повноліття.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому зобов`язаний матеріально забезпечувати свою доньку. Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцевим судом враховувалося, що на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина від попереднього шлюбу, яка має захворювання, у зв`язку з чим постійно перебуває під наглядом лікарів, а також відповідач надає матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що платник аліментів є працездатним, здоровим, має майно на утримання якого несе витрати, а тому має змогу належним чином матеріально забезпечувати свою доньку.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення розміру аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дочкою повноліття.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується актовим записом №2061 від 18.09.2021 року, зареєстрованого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів).

Малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Доказів добровільного матеріального утримання дочки відповідачем матеріали справи не містять.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2)

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4).

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6)

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_2 має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис № 328 від 04.02.2014, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції).

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22.01.2024 року у справі №562/4607/23 з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З наявних у матеріалах справи медичних документів, встановлено, що ОСОБА_4 має захворювання, у зв`язку з чим постійно перебуває під медичним наглядом.

Також матеріали справи свідчать, що відповідач матеріально допомагає своїй непрацездатній матері, яка є пенсіонеркою та має супутні захворювання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально забезпечувати свою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та врахував при визначенні розміру аліментів на її утримання наявність у відповідача іншої дитини, стан її здоров`я, а також непрацездатної матері.

Разом з цим, колегія суддів вважає доцільним змінити рішення місцевого суду в частині визначеного до стягнення розміру аліментів, а саме з 1/6 на 1/5, оскільки з таким розміром аліментів погоджувався відповідач у своєму відзиві на позовну заяву і він не порушуватиме балансу матеріального утримання дітей з урахуванням стану їх здоров`я.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року в частині визначеного до стягнення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.