Провадження № 2-др/359/2/26
Справа № 359/1101/25
19 січня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,
при секретарі - Шуст А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мельниченко Анатолія Васильовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №359/1101/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики
27.08.2025 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в системі «Електронний суд» від представника позивача адвоката Мельниченка А.В.- надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у вищевказаній цивільній справі, яка обґрунтована наступним.
Разом з тим, зазначеним рішенням не вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою від 26.12.2025 заяву призначено до судового розгляду (а.с.17).
У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином
Представник позивача Мельниченко А.В. направив заяву про розгляд справи без участі позивача та представника.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 заяв та клопотань до суду не направив.
Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Дослідивши подану заяву та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 цієї статті для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Із заявою про прийняття додаткового рішення представник позивача звернувся до суду в системі «Електронний суд» 27 серпня 2025 року (а.с.1-4, справа №359/1101/25, провадження №2-др/359/2/26).
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 визначено головуючого суддю Муранову-Лесів І.В. (а.с.11-12).
На підтвердження витрат на правничу допомогу заявником додатково надано: Договір про надання правової допомоги № 1 від 23 грудня 2024 року; Додаток №1 до Договору - протокол погодження договірної ціни від 23 грудня 2024 року; Акт приймання передачі правничої допомоги до договору від 27.8.2025 року; Звіт про виконані роботи щодо надання правничої допомоги від 27.08.2025 рок (а.с.5-9 справа №359/1101/25, провадження №2-др/359/2/26).
Дослідивши подані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд встановив наступне.
Таким чином, позивач, в інтересах якого діє адвокат Мельниченко А.В., маючи на момент звернення до суду погоджений розмір гонорару, не відобразив його у повному обсязі у позовній заяві та не надав відповідних доказів разом із нею, що не узгоджується з вимогами щодо належного обґрунтування та підтвердження судових витрат, а також унеможливило належну оцінку таких витрат судом на стадії розгляду справи.
Крім того, із поданого звіту про виконані роботи вбачається, що адвокатом здійснювались дії, пов`язані з підготовкою позовної заяви, поданням процесуальних документів, участю у судових засіданнях, а також поданням заяв про збільшення позовних вимог.
Разом з тим, у наданих документах відсутня деталізація витраченого часу та вартості окремих видів правничої допомоги, що ускладнює перевірку співмірності заявленої до стягнення суми витрат.
Оцінюючи обсяг наданих послуг, суд також враховує, що дана справа не є складною, не потребувала значного обсягу доказування чи складних правових висновків, а підготовка процесуальних документів, зокрема заяв про збільшення позовних вимог, не свідчить про істотне збільшення обсягу правничої допомоги.
Суд також враховує, що участь представника позивача у трьох судових засіданнях не була пов`язана зі значними витратами часу. Крім того, у двох судових засіданнях розгляд справи по суті не проводився.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги характер і складність справи, обсяг фактично наданих послуг, відсутність деталізації витраченого часу, а також обставини належного обґрунтування заявлених витрат, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є завищеним.
Виходячи з критеріїв розумності та співмірності судових витрат, суд вважає обґрунтованими витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Та обставина, що на момент звернення до суду відповідні витрати фактично не були сплачені, не є підставою для відмови у їх стягненні, оскільки витрати, які сторона зобов`язана сплатити відповідно до умов договору, можуть вважатися фактичними витратами та підлягають компенсації, що відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини (зокрема у справах «Бєлоусов проти України», «Савін проти України»).
На підставі викладеного, керуючись ст. 258,259,263-265,266,270, 273 ЦПК України,-
Заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мельниченко Анатолія Васильовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №359/1101/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.
Постановити додаткове рішення наступного змісту.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) частину витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень (вісім тисяч гривень).
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст додаткового рішення виготовлений 02.02.2026.
Суддя: І. В. Муранова-Лесів