ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/377/25
Номер провадження 22-ц/818/994/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 24 липня 2025 року в складі судді Тимченка А.М. по справі № 638/377/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі ПрАТ «Харківенергозбут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії, яку постачає Товариство за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до переданих, від оператора системи розподілу АТ "Харківобленерго" даних щодо обсягів спожитої електричної енергії у період з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2024 року за вказаною адресою постачальником проведено нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 51039,16 грн, яку ПрАТ «Харківенергозбут» просило стягнути з відповідача, разом з судовими витратами.

29 березня 2025 року ОСОБА_1 подала відзив, в якому просила позов залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг нею було підписано саме 27 листопада 2024 року.

Укладаючи договір про постачання електричної енергії сторони чітко визначили, що постачання електричної енергії та сплата за неї починається з 27 листопада 2024 року, а отже сторони за цим договором врегулювали питання строку початку постачання та сплати електричної енергії. Вказаним договором не передбачено розповсюдження його дії на відносини, що склались до моменту укладання цього договору.

Особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 переоформлено на неї 27 листопада 2024 року. Між тим, Постачання електричної енергії до вказаної дати, щодо якої виникла заборгованість, здійснювалось за договором про постачання електричної енергії іншій особі, а тому відсутні підстави стягнення боргу саме з неї.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2025 року позовні вимоги ПрАТ «Харківенергозбут» задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Харківенергозбут » заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2024 року у розмірі 51039 грн 16 коп. та 2422 грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , проте належним чином зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Варламов Дмитро Володимирович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів існування у неї заборгованості за послуги з електропостачання, а тому підстави для стягнення боргу відсутні.

Шляхом підписання договору, сторони погодили постачання електричної енергії з 28 листопада 2024 року, а тому її зобов`язання перед ПрАТ «Харківенергозбут» щодо сплати коштів виникли саме з цієї дати.

Положення договору про постачання електричної енергії не містять умов, що його дія розповсюджується на відносини, що склались до моменту укладання цього договору.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість за постачання електричної енергії виникла за період з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2024 року, коли особовий рахунок № НОМЕР_1 був зареєстрований за іншим споживачем.

В суді першої інстанції її представником було заявлене клопотання про витребування від ПрАТ «Харківенергозбут» інформацію та документи, а саме: на чиє ім`я до 27 листопада 2024 року було відкрито особистий рахунок НОМЕР_1 на постачання електричної енергії до кв. АДРЕСА_2 ; копію заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що був укладений до 27 листопада 2024 року на постачання електричної енергії до кв. АДРЕСА_2

Вказана інформація має важливе значення у розгляді цієї справи, оскільки містить відомості про особу, з якою у Позивача було укладено договір про постачання електричної енергії та на яку було оформлено особовий рахунок НОМЕР_1 , у зв`язку з чим в апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування вказаної інформації.

18 листопада 2025 року ПрАТ «Харківенергозбут» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство просило рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою надання послуг постачання електричної енергії, які було нею фактично спожито у спірний період, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув заборгованість за надані послуги.

Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Безумовне та повне прийняття умов Договору споживачем, полягає в здійсненні ним дій, спрямованих на отримання послуг.

ПрАТ «Харківенергозбут» направило оферту (розміщений договір про постачання електричної енергії споживачу на офіційному сайті ПрАТ «Харківенергозбут» zbutenergo.kharkov.ua.) та виконувало послуги з постачання електроенергії, проте відповідачкою не спростовано факт користування цими послугами, тобто прийняття оферти.

В договорі купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 сторонами правочину було погоджено, що відсутність заборгованості за комунальними та іншими платежами щодо вищевказаного житлового будинку перевірена покупцем». На момент зміни власника квартири дійсно попереднім власником ОСОБА_2 було сплачено всі виставлені рахунки за спожиту електричну енергію. На момент отримання у власність квартири ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію за договором № 2194 була відсутня. Подальше споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 з 31 січня 2020 відбувалось відповідачкою та сплачувалось нею частково в наслідок чого з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 51039,16. Після укладання договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 була знята з реєстрації 31 січня 2020 року, що також унеможливлює постачання їй електричної енергії.

При переоформленні особового рахунку та підписанні заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з ОСОБА_1 було підписано акт звірки за договором № 94 від 27 листопада 2024 року, яким встановлено покази на 19 листопада 2024 року, діючий тариф, останню оплату та суму поточного боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 54192,76 грн. Тобто, ОСОБА_1 було підтверджено, що умови договору які виникли до підписання заяви-приєднання застосовуються до відносин між товариством та споживачем, тобто відповідач фактично спожила електричну енергію та визнала наявну заборгованість.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (у редакції, на час призначення справи) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 24 липня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу віл 31 січня 2020 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 83, 84).

За вказаною адресою відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 , який на підставі заяви ОСОБА_1 від 27 листопада 2024 року переоформлено на її ім`я.

Також, 27 листопада 2024 року відповідачкою складено заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на підставі якої між нею та ПрАТ «Харківенергозбут» укладено договір постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

Також відповідно до акту звірки від 27 листопада 2024 року складеного ПрАТ «Харківенергозбут» та ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за станом на 19 листопада 2024 року поточний борг становить 54192,76 грн, остання оплата 955 грн (а.с.43).

Відповідно до Розрахунку основного боргу по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість у розмірі 54192,76 грн, яка нараховано відповідно до показань приладу обліку за період з 01 грудня 2021 по 01 листопада 2024 року.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної-послуги на закріпленій території» передбачено, що на території Харківської області таким постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут».

ПрАТ «Харківенергозбут» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19 червня 2018 року № 505).

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Згідно з п. 4.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

У відповідності з п. 4.7. ПРРЕЕ, оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Згідно з п. 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Пунктом 4.12. ПРЕЕ визначено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п. 4.3. ПРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем.

Як встановлено п. 4.13. ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Згідно з п. 4 Додатку 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг «Спосіб та термін оплати» розрахунковий період для обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця.

Індивідуальний побутовий споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим.

Постачальник надає рахунок споживачу до сплати із зазначенням у ньому усього обсягу споживання, розрахованого оператором системи, з урахуванням поточного споживання.

Оплата рахунку має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж 10 робочих днів від дати отримання його споживачем. У разі неодержання рахунку споживач самостійно оформлює платіжні документи та здійснює оплату на їх підставі не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 5.10. договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунку або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

У відповідності до п. 13 Перехідних положень вказаного закону, передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача сплатити надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що ПрАТ «Харківенергозбут» надає послуги з постачання електричної енергії, а ОСОБА_1 є споживачем вказаних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , фактично споживає електричну енергію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості. Акцептування відповідачкою Типового договору, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення нею дій, зокрема щодо щомісячного споживання електроенергії, що підтверджується зміною показань лічильника за адресою споживача по особовому рахунку.

Відповідно до Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема споживання електричної енергії, судова колегія погоджується з висновком суду про доведеність факту виникнення між сторонами у справі договірних відносин за Договором. 08 січня 2022 року ОСОБА_1 здійснено останнью оплату у розмірі 955 грн на рахунок ПрАТ «Харківенергозбут», що свідчить про акцептування нею умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Правильність розрахунку вартості електричної енергії ОСОБА_1 не спростовано, своїх контррозрахунків не наведено. Зважаючи, що ОСОБА_1 належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість зі сплати за спожиту електроенергію підлягає стягненню на користь ПрАТ «Харківерергозбут».

Сам факт переоформлення особового рахунку не свідчить про відсутність підстав для стягнення заборгованості, оскільки відповідачкою здійснювалось фактичне споживання електроенергії до вказаної дати.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 з 31 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_2 .

Згідно з п. 5.3 вказаного договору купівлі-продажу відсутність заборгованості за комунальними та іншими платежами щодо вищевказаного житлового будинку перевірена покупцем.

Відповідно до копії погосподарчої книги ОСОБА_2 була знята з реєстрації 31 січня 2020 року за адресою АДРЕСА_1 (а.с.42).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні.

Зважаючи, що на час набуття відповідачкою у власність майна заборгованість з послуг електропостачання була відсутня, то судова колегія також не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що за період з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 борг виник внаслідок споживання електроенергії іншою особою та належить іншому споживачу.

У вказаних період саме відповідачка була власником майна, а тому судом першої інстанції обґрунтовано покладено на неї обов`язок сплати вартості житлово-комунальних послуг, розмір яких не спростовано належними та допустимими доказами.

Щодо клопотання про витребування доказів, заявленого в апеляційній інстанції, то суд керується таким.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строку з причин, що не залежали від неї.

За пунктом 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, які вона довела. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і на засіданні суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать, що 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 зверталась з аналогічним клопотанням у суді першої інстанції, яке було залишено без задоволення.

Судова колегія також не вбачає підстав для його задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю. Обставини, на підтвердження яких ОСОБА_1 було заявлено клопотання, встановлені під час судового розгляду та доводам відповідачки про відсутність підстав стягнення заборгованості, оскільки вона є неналежним відповідачем надана оцінка, як судом першої інстанції та й судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина