Справа № 462/7445/25
УХВАЛА

25 березня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Постигач О. Б.

за участю секретаря судового засідання Глушко С. І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Федькович Г. В.

представника третьої особи Данчак Т. П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та два тижні із відповідачкою, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

11.11.2025 року від представниці відповідачки за первісним позовом адвоката Федькович Г. В. через систему «Електронний суд» до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в якій вона просить у задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 про встановлення почергового проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тиждень з батьком, тиждень з матір`ю відмовити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду та об`єднано із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини в одне провадження.

12 березня 2026 року від представника позивача за первісним позовом адвоката Галича П. О. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про здійснення судом опитування малолітнього ОСОБА_4 за участі психолога. Клопотання мотивоване тим, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, на думку позивача, необхідним є з`ясування її думки щодо прихильності до кожного з батьків, зокрема шляхом опитування дитини судом за участю дитячого психолога. Вважає, що поданий представником відповідача висновок психолога не може вважатися належним і достовірним доказом, оскільки відсутні будь-які об`єктивні підтвердження умов проведення опитування дитини, що викликає обґрунтовані сумніви у вільності висловлювань дитини та відсутності впливу на неї, що зумовлює необхідність її безпосереднього з`ясування судом.

25 березня 2026 року від представника позивача за первісним позовом адвоката Галича П. О. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про призначення судової психологічної експертизи щодо малолітнього ОСОБА_4 . Клопотання мотивує тим, що, на його переконання, у даній категорії справ необхідно встановити справжню думку дитини, яка має бути вільною, щирою та не сформованою під впливом будь-кого з дорослих. Вказує, що з метою встановлення можливого впливу застосування моделі спільної фізичної опіки (почергового проживання дитини з кожним із батьків) на психоемоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини, виникає об`єктивна необхідність у проведенні судової психологічної експертизи.

Крім цього, 25 березня 2026 року від представника позивача за первісним позовом адвоката Галича П. О. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування доказів. Клопотання мотивоване тим, що 12.03.2026 року представником Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради подано до суду Висновок про розв`язання спору, який містить посилання на ряд документів, однак такі документи до нього не долучені. Вважає, що поданий Висновок не підтверджений належними та допустимими доказами, що унеможливлює перевірку викладених у ньому обставин та ставить під сумнів його повноту і об`єктивність.

25 березня 2026 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3 та її представниці адвоката Федькович Г. В. надійшли заперечення на клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про здійснення судом опитування малолітнього ОСОБА_4 . Заперечення мотивовані тим, що вік та психологічні особливості дитини унеможливлюють отримання достовірної інформації, оскільки вона не здатна повною мірою усвідомити суть поставлених їй дорослими питаннями. Зазначає, що таке опитування для малолітньої дитини може мати негативні наслідки для її психологічного стану та спричинити підвищену тривожність. Вказує, що ОСОБА_3 не заперечує проти того, щоб думка дитини була врахована, однак вважає, що ці цілі можуть бути досягнуті іншими, менш травматичними способами.

В підготовчому судовому засідання засіданні сторона позивача за первісним позовом подані клопотання підтримала у повному обсязі, просила такі задовольнити.

В підготовчому судовому засідання представниця відповідачки за первісним позовом щодо клопотання про опитування судом малолітньої дитини заперечила частково, щодо призначення судової психологічної експертизи та щодо витребування доказів заперечила у повному обсязі, вказавши про безпідставність таких.

Представниця третьої особи Органу опіки та піклування ЗРА ЛМР щодо клопотань про опитування судом малолітньої дитини та призначення судової психологічної експертизи поклалась на розсуд суду, однак щодо клопотання про витребування доказів заперечила у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників, вивчивши мотиви заявлених клопотань, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Щодо клопотання про здійснення судом опитування малолітнього ОСОБА_4 за участі психолога суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що в усіх спорах, які стосуються захисту прав та інтересів дітей суд та усі залучені державні органи, а також приватні особи мають керуватися якнайкращими інтересами дитини.

При цьому Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Під час розгляду справи малолітня або неповнолітня особа має право безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки (відповідно до вимог ст. 45 ЦПК України).

Разом з цим постановою КЦС ВС від 19 червня 2024 року у справі № 372/3402/22, зроблено висновки про те, що таке з`ясування думки дитини. КЦС ВС зазначив, що з огляду на право дитини бути вислуханою способами забезпечення реалізації такого права можуть бути: заслуховування думки безпосередньо від дитини в залі судового засідання; отримання інформації щодо думки дитини з висновку органу опіки та піклування, експерта та/або спеціаліста. При цьому суд акцентував, що заслуховування думки дитини в судовому засіданні не є допитом свідка, малолітнього / неповнолітнього свідка відповідно до статей 230, 232 ЦПК України, оскільки не спрямоване на з`ясування обставин справи, а має на меті з`ясування суб`єктивної думки дитини, яку суд враховує залежно від фактичних обставин справи та найкращих інтересів дитини, які можуть не відповідати висловленій думці.

Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків (постанова КЦС ВС від 26 січня 2023 року в справі №164/812/21).

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18)зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) також наголошує на важливості врахування емоційного стану дитини та мінімізації будь-якого можливого стресу. У справі M. та інші проти України (заява № 13894/07) ЄСПЛ зазначив, що будь-які дії держави, включаючи судові процеси, повинні забезпечувати психологічну безпеку дитини та захищати її від негативних емоційних переживань. У цьому контексті суд має використовувати всі доступні засоби для встановлення істини, які не створюють додаткового психологічного навантаження на дитину.

Суд, вирішуючи заявлене клопотання, враховує, що з`ясування думки дитини у певних випадках може бути джерелом доказів у цивільному процесі, оскільки надає суду інформацію, яка підлягає врахуванню при вирішенні питань, що стосуються її життя та інтересів. Разом з тим, суд бере до уваги вік дитини (3 роки 5 місяців), її зрілість та здатність сформулювати власні погляди, вважає, що зазначені фактори об`єктивно унеможливлюють надання нею чітких, усвідомлених відповідей на поставлені запитання як безпосередньо в суді так і поза його межами, незалежно від присутності відповідного експерта.

З огляду на викладене, а також з метою належного забезпечення психоемоційного стану дитини та дотримання її найкращих інтересів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого клопотання.

Щодо клопотання про проведення судової психологічної експертизи щодо малолітнього ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Вимоги до висновку експерта регулюються ст. 102 ЦПК України. Зокрема, частиною цієї статті визначено предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

В роз`ясненнях, викладених у пунктах 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Суд звертає увагу, що предметом спору у вказаній об`єднаній цивільній справі є визначення місця проживання малолітньої дитини.

Головним доводом щодо призначення у справі судової психологічної експертизи є теза про те, що у справах, які стосуються дитини, суд має заслухати дитину, забезпечивши її право бути почутою.

Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 із змінами та доповненнями передбачено, що психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви у поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей тощо.

Пунктом першим статті 3 Конвенції ООН про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Представником позивача за первісним позовом не наведено достатніх аргументів, щодо необхідності проведення судової психологічної експертизи, а на думку суду, забезпечити повний, всебічний та об`єктивний розгляд вказаної справи, урахуванням особливостей спірних правовідносин, можливо без призначення судової психологічної експертизи. Фактично доводи клопотання зводяться до визначення більшої прихильності дитини до когось одного із батьків, що явно не відповідає найкращим інтересам дитини та суперечить завданню цивільного судочинства. Крмі того призначення експертизи з приводу можливості застосування спільної опіки над дитиною є питанням права, яке заявлено ОСОБА_1 у первісному позові, а, відтак, призначення екпертизи для вирішення цього питання на підставі ч. 2 ст. 102 ЦПК України не допускається.

Крім того, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд вважає призначення у вказаній справі судової психологічної експертизи, без належного правового аргументування такої необхідності фактично призведе до затягування підготовчого провадження у справі та порушення розумних строків розгляду справи. До того ж, згідно зі ст. 110 ЦК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

За наведених обставин, враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом щодо відмови у призначенні судово-психологічної експертизи у справі про визначення місця проживання дитини у зв`язку з недоцільністю її проведення через наявні у справі докази, а також у зв`язку із необґрунтованістю у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 753/15274/16-ц, від 03.11.2021 року № 205/1621/18, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання, а тому дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про призначення психологічної експертизи слід відмовити.

Щодо клопотання про витребування доказів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі № 635/2771/17 від 08.04.2020 року при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування одного з батьків з дитиною, позбавлення батьківських прав обов`язковими є наявність письмового висновку органу опіки та піклування та участь його представника у судовому засіданні.

Отже, письмовий висновок органу опіки та піклування при розгляді даної справи передбачений законом та є необхідним для вирішення цієї категорії справ. Водночас подання до суду документів, які стали підставою для ухвалення такого висновку, не передбачено, оскільки такі документи надаються сторонами на вимогу органу опіки та піклування.

Представник позивача за первісним позовом зазначає, що 18.03.2026 року ним було скеровано адвокатський запит щодо отримання документів, зазначених у клопотанні. Однак 24.03.2026 року він отримав витребувані документи не в повному обсязі та без належного засвідчення електронним підписом, а в паперовому вигляді такі докази йому надані не були.

Також представник не вказує в обґрунтування клопотання про витребування доказів конкретні обставини, які можуть підтвердити матеріали органу опіки піклування або аргументи, які вони можуть спростувати.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання.

Згідно з п. 15 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Від сторін відсутні відомості про їх бажання укласти мирову угоду, врегулювати спір за участю судді, відсутні уточнення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновків про те, що під час підготовчого провадження у справі проведено всі підготовчі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України. При цьому, підстав для залишення позову без розгляду або закриття провадження у справі не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги до уваги строки підготовчого розгляду справи, суд вважає, що у підготовчому засіданні вирішено питання про всі процесуальні дії, які необхідно вчинити до закриття підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, тому підготовче засідання підлягає закриттю, а справа призначенню до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 84, 89, 103-105, 197, 200 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 171 СК України суд,

постановив:

в задоволенні клопотання представника позивача про здійснення судом опитування малолітнього ОСОБА_4 за участі психолога відмовити.

В задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової психологічної експертизи ОСОБА_4 відмовити.

В задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовити.

Закрити підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Призначити справу до судового розгляду по суті у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова (м. Львів, вул. Бандери, 3, каб. 16) на 10.00 год. 16 квітня 2026 року.

Про дату, час та місце проведення судового засідання у справі повідомити учасників справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Постигач О. Б.