Справа № 466/3699/14-ц
Провадження № 4-с/466/12/26
У Х В А Л А

30 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.,

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.,

представника стягувача ОСОБА_1

приватного виконавця Бурка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката Федейка Андрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда,-

в с т а н о в и в:

02.03.2026 року адвокат Федейко Андрій Юрійович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда, в якій просив:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда про відкриття виконавчого провадження №80270730 від 17.02.2026 року.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №80270730 від 17.02.2026 року.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №80270730 від 17.02.2026 року.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда про арешт майна ОСОБА_2 у ВП №80270730 від 23.02.2026 року.

5. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда вчинити реєстраційні дії щодо припинення арешту майна ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що 17.02.2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Бурком Арсеном Мохаммедом винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №80270730, відповідно до якої стягувачем зазначене Акціонерне товариство «Сенс Банк». Похідними від цієї постанови також є постанова про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №80270730 від 17.02.2026 року, постанова про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №80270730 від 17.02.2026 року та постанова про арешт майна боржника у ВП №80270730 від 23.02.2026 року.

Скаржник зазначає, що приватним виконавцем неправомірно взято до уваги ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04.09.2025 року про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «СЕНС БАНК», оскільки вона постановлена у іншому виконавчому провадженні.

Крім того, пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки такий був востаннє повернутий без виконання 30.11.2015 року, а тому строк пред`явлення виконавчого документа за діючим на той час законодавством становив один рік.

Також стверджує, що приватним виконавцем неправомірно вчиняються дії щодо реалізації предмета іпотеки попри встановлену законом заборону.

Відтак просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №80270730 від 17.02.2026 року та як наслідок похідні від неї постанови.

Приватний виконавець Бурко А.М. подав відзив на скаргу в якому щодо задоволення такої заперечив та зазначив, що на момент відкриття виконавчого провадження 16.02.2026 року відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 04.09.2025 року у справі № 466/3699/14-ц стягувачем за виконавчим листом від 14.01.2025 року являлося Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», повноважний представник якого і звернувся до Приватного виконавця із заявою про примусове виконання судового рішення.

Також наголосив, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 466/3699/14-ц, що виданий 14.01.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова, стягувачем не пропущено, оскільки такий був перерваний та розпочався заново з 24.09.2021 року, а згодом зупинений згідно з п. 4 абзацу 6 п. 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Додатково зазначив, що чинним законодавством зупинено дію норм Закону України «Про іпотеку» (зокрема, що стосуються примусової реалізації майна ст. 41, 47), якими регулюється порядок проведення електронного аукціону з реалізації предмета іпотеки та порядок оформлення його результатів, проте, Закон № 2120-IX від 15.03.2022 року не містить заборони відкривати виконавчі провадження на виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак вважає, що права боржника та інших осіб при вчиненні таких дій не порушені.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, у якій зазначив, що скаргу підтримує та просить таку задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки така є безпідставною.

Приватний виконавець в судовому засідання щодо задоволення скарги заперечив та надав пояснення аналогічні змісту відзиву на скаргу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від №2-993/11 від 05.08.2011 року та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Порядок заміни сторони виконавчого провадження передбачено ст. 442 ЦПК України.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Як вбачається з матеріалів скарги, питання щодо заміни сторони виконавчого провадження вирішене Шевченківським районним судом м. Львова, про що 04.09.2025 року постановлено відповідну ухвалу, а саме замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «СЕНС БАНК». Вказана ухвала набрала законної сили 22.09.2025 та на момент відкриття виконавчого провадження ніким зі сторін оскаржена не була.

Отже, заява про примусове виконання рішення подана Приватному виконавцю представником стягувача, що попередньо був визначений судом, а тому підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання в порядку, встановленому ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», були відсутні.

Що стосується доводів представника заявника про пропуск строку звернення виконавчого листа до виконання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у раз пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Заборона на звернення стягнення на майно боржника (предмет іпотеки житлову нерухомість), що була встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (з урахуванням приписів п. 2 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті») втратила свою чинність 23.09.2021 року.

Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 466/3699/14-ц, що виданий 14.01.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова, був перерваний, його відлік почався заново з 24.09.2021 року і становив 3 роки до 24.09.2024 року.

Пунктом 4 абзацу 6 п. 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 466/3699/14-ц, що виданий 14.01.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова, стягувачем не пропущено, оскільки такий був перерваний та розпочався заново з 24.09.2021 року, а згодом зупинений згідно з п. 4 абзацу 6 п. 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак безпідставними є доводи скарги щодо пропуску строку звернення виконавчого листа до виконання.

Що стосується аргументів скаржника про неправомірність вчинення дій щодо реалізації предмета іпотеки попри встановлену законом заборону суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5-2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Проте, вказаним Законом зупинено дію норм Закону України «Про іпотеку» (зокрема, що стосуються примусової реалізації майна ст. 41, 47), якими регулюється порядок проведення електронного аукціону з реалізації предмета іпотеки та порядок оформлення його результатів.

Натомість вищевказаний законне містить заборони відкривати виконавчі провадження на виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. А тому у приватного виконавця не було обов`язку щодо повернення виконавчого документу стягувачу.

Щодо посилань скаржника на постановою Запорізького апеляційного суду від 16.12.2025 у справі № 336/7329/25 у аналогічній справі суд зазначає, що постанови апеляційної інстанції не є прецедентом, тому не є обов`язковими для застосування судами першої інстанції у подібних справах.

На підставі вищевикладеного та враховуючи вищенаведені обставини, з метою виконання судового рішення, суд вважає, що скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки у даному виконавчому провадження права боржника жодним чином не порушені.

Керуючись статтями 260,261,354,355,447,450,451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги адвоката Федейка Андрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. І. Баєва