С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2-др/760/114/26
У Х В А Л А

про розподіл витрат на правничу допомогу

І. Вступна частина

24 березня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув у судовому засіданні в залі суду питання про постановлення додаткової ухвали у цивільній справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Павлик Ніни Іванівни про арешт коштів боржника, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

ІІ. Описова частина

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2026 у справі №760/33679/25 скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Павлик Н.І. від 21.11.2025 про арешт коштів боржника було задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вказану постанову про арешт коштів боржника, винесену у виконавчому провадженні № 79649587 з примусового виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2025 у справі № 760/19161/25. У задоволенні вимоги про зобов`язання державного виконавця скасувати зазначену постанову було відмовлено як у неефективному способі захисту порушеного права.

Питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу судом під час постановлення ухвали від 26.02.2026 не вирішувалося.

У судовому засіданні 25.02.2026 під час розгляду справи представник Скаржника - адвокат Якименко М.М. - заявив про те, що додатково будуть подані докази щодо понесених витрат.

04 березня 2026 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат та надання доказів витрат на професійну правничу допомогу адвоката Якименка М.М. у загальному розмірі 13.025,00 грн.

На підтвердження витрат Скаржником надано: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.09.2025; копію Додатку №1 до Договору - Погодження гонорару від 10.09.2025; копію Акту прийому надання правової (правничої) допомоги від 03.03.2026 разом із Додатком до Акту від 03.03.2026, де міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, їх обсяг та вартість.

11 березня 2026 року до суду надійшло клопотання в.о. начальника Другого ВДВС у м. Черкаси КМУ МЮУ Олексієнко О.С. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вона просила відмовити у покладанні на Другий відділ ДВС у м. Черкаси витрат на професійну правничу допомогу адвоката Якименка М.М. у повному обсязі.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначала, що в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2026 судом не було задоволено вимогу скаржника про розподіл судових витрат; що обсяг виконаних адвокатом робіт та час, витрачений на їх виконання, є неспівмірним зі складністю справи; що витрати є необґрунтованими з огляду на критерії, встановлені практикою Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. Крім того, посилалася на обмеженість бюджетних асигнувань в умовах воєнного стану та на те, що відшкодування судових витрат створює перешкоди для бюджету Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

12 березня 2026 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на клопотання про зменшення витрат, в яких Скаржник просив відмовити у задоволенні клопотання та стягнути витрати на правничу допомогу у повному обсязі. Скаржник стверджував, що заявлені витрати підтверджені належними доказами, а доводи ОСОБА_3 не відповідають чинному законодавству. Звертав увагу на те, що одночасно з поданням клопотання про зменшення витрат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 26.02.2026, сплативши судовий збір у розмірі 3.328,00 грн з бюджетних коштів, що, на думку Скаржника, свідчить про суперечливу поведінку.

ІІІ. Мотивувальна частина

Встановлено, що ухвалою від 26.02.2026 було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження №79649587, в якому він має статус боржника, а Стягувачем є ОСОБА_2 . Питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося.

За правилами статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Таким чином, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною шостою цієї статті встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі № 520/12065/19, постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Судом встановлено, що представником Скаржника у судовому засіданні 25.02.2026, тобто до закінчення розгляду справи, було зроблено заяву про те, що додатково будуть подані докази щодо понесених витрат. Заяву про ухвалення додаткового рішення з доказами понесених витрат було подано 04.03.2026, тобто в межах п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду. Отже, вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України Скаржником було дотримано.

Дослідивши надані Скаржником докази, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Якименком М.М. (Адвокат) укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги від 10.09.2025. Додатком №1 до Договору - Погодженням гонорару від 10.09.2025 - сторонами погоджено розмір гонорару за погодинною ставкою: 2.500,00 грн за 1 годину роботи адвоката та 690,00 грн за 1 годину на переїзд («travel time»).

Згідно з Актом прийому надання правової (правничої) допомоги від 03.03.2026 та Додатком до нього загальний розмір гонорару за період з 01.12.2025 по 03.03.2026 становить 13.025,00 грн, що включає: підготовку та надсилання скарги до суду, підготовку до слухання, поїздку до суду та представництво інтересів у судовому засіданні 25.02.2026; поїздку до суду на проголошення ухвали 26.02.2026.

У пунктах 29, 30 постанови Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Щодо клопотання представника Державної виконавчої служби про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Доводи представника про те, що ухвалою від 26.02.2026 не було задоволено вимогу скаржника про розподіл судових витрат, а тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, суд відхиляє. Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. Тобто невирішення судом питання розподілу судових витрат в основному рішенні не є підставою для відмови у їх стягненні, а є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Доводи про обмеженість бюджетних асигнувань в умовах воєнного стану та непомірний тягар для бюджету не є правовою підставою для відмови у стягненні судових витрат, оскільки стаття 452 ЦПК України має імперативний характер і покладає обов`язок з відшкодування судових витрат на орган державної виконавчої служби, якщо скаргу заявника задоволено, без будь-яких застережень щодо фінансового стану відповідного органу.

Разом з тим, оцінюючи розмір заявлених витрат з точки зору їх співмірності, обґрунтованості та пропорційності, суд враховує наступне.

Ухвалою від 26.02.2026 скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково: задоволено вимогу про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 21.11.2025, водночас відмовлено у задоволенні вимоги про зобов`язання державного виконавця скасувати вказану постанову як у неефективному способі захисту порушеного права. Таким чином, скаргу було задоволено лише в частині однієї з двох заявлених вимог.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно.

За результатами розгляду справи Скаржник підтвердив обґрунтованість своєї правової позиції щодо протиправності постанови про арешт коштів, однак обрав неефективний спосіб захисту у частині другої вимоги. З огляду на часткове задоволення скарги, з урахуванням того, що задоволено одну з двох заявлених вимог, суд вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути 50 відсотків від заявленого розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому суд вважає, що надані Скаржником документи належним чином підтверджують факт надання адвокатом Якименком М.М. правничої допомоги у даній справі, обсяг наданих послуг та їх вартість. Договір про надання правничої допомоги, Погодження гонорару, Акт прийому надання правової допомоги та Додаток до нього із детальним описом робіт (наданих послуг) відповідають вимогам частини третьої статті 137 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, за результатами часткового задоволення скарги, стягненню з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6.512,50 грн (50% від 13.025,00 грн).

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 452 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив:

1. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (, адреса: 18028, Черкаська обл., м. Черкаси, просп. Хіміків, 50) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6.512 (шість тисяч п`ятсот дванадцять) грн 50 коп.

3. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: