Справа № 931/212/26
Провадження № 2/931/247/26
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25 березня 2026 року селище Локачі

Суддя Локачинського районного суду Волинської області Безп`ятко О.І., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

20 березня 2026 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшов до суду позов до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути заборгованість за кредитними договорами № 3275061 від 02 вересня 2021 року, № 77543673 від 06 вересня 2021 року та № 2453518 від 23 вересня 2021 року в розмірі 49167,45 грн, понесені судові витрати на сплату судового збору та на правову допомогу.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя перевіряє, зокрема наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши матеріали поданої позовної заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з цією позовною заявою до суду, приходжу до наступного висновку.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03, § 22 від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Таким чином, нормами процесуального права передбачено право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Як убачається зі змісту позовної заяви, 02 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3275061. В подальшому було укладено договори факторингу, а саме 29 листопада 2021 року № 29-11-102 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», а 10 березня 2023 року № 10-03/2023/01 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр», відповідно до яких позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором.

Окрім того, 06 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77543673. В подальшому було укладено договори факторингу, а саме 22 лютого 2022 року № 22/02/2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал», а 10 січня 2023 року № 10-01/2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр», відповідно до яких позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором.

Окрім того, 23 вересня 2021 року між ТОВ «Бі ЕЛ Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2453518. В подальшому було укладено договори факторингу, а саме 29 листопада 2022 року № 29/11-1 між ТОВ «Бі ЕЛ Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», а 10 січня 2023 року № 10-01/2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр», відповідно до яких позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором.

Відтак, в межах даного позову об`єднано три позовні вимоги, які ґрунтуються на різних договорах, а саме: кредитному договорі № 3275061 та договорах факторингу № 29-11-102, №10-03/2023/01; кредитному договорі №77543673 та договорах факторингу № 22/02/2022, №10-01/2023; кредитному договорі №2453518 та договорах факторингу № 29/11-1, №10-01/2023.

Кожна кредитна операція є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення у сторін цього правовідношення цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідного кредитного договору, так і при його виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (різні кредитні договори, договори факторингу тощо).

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2019 у справі № 910/11811/18, від 25 липня 2019 у справі № 916/2733/18 та від 16 жовтня 2020 у справі № 910/7186/19.

У даному випадку об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, ускладнює розгляд та вирішення справи. Об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду.

Отже, при вирішенні спору підлягають встановленню обставини щодо виконання чи не виконання кожного договору у відповідності до умов, визначених в договорі та фактично підлягають вирішенню три окремих спори між тими ж сторонами.

Під час розгляду справи підлягають встановленню обставини щодо виконання відповідачем кожного договору окремо, необхідним є з`ясування чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами вимоги, що виникли по кожному договору, з`ясування обставин щодо належного/неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами тощо.

На переконання судді, заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, а також одна з позовних вимог не є основною, а інші похідною від неї.

Таким чином, вищезазначені договори породжують різні взаємні права та обов`язки, які хоч і є подібними, але стосуються окремих предметів, врегульованих сторонами окремими договорами, тому спільний розгляд об`єднаних позивачем вимог не лише суперечить приписам ст. 188 ЦПК України, але й значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, так як суб`єктний склад (відносно позичальника) є різний, а подані в обґрунтування позовних вимог докази, на які посилається в позовній заяві позивач, є окремими по вказаних договорах.

Встановлення суддею наведених вище обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Вказане не є перешкоджанням позивачу у праві на доступ до суду, яке закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 10, 185, 188, 260, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.03.2026 року.

Суддя Локачинського районного суду О.І. Безп`ятко