Справа № 638/5615/26
Провадження № 2-о/638/200/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

23 березня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі головуючої судді Латки І.П., вирішуючи питання про відкриття окремого провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту належності житлового будинку, заінтересована особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою, поданою в порядку ст. 293, 315 ЦПК України, в якій просив суд встановити факт належності житлового будинку літ. «Д-1» з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу Н2-491, укладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та зареєстрованого 29 вересня 1995 року Харківською товарною біржею.

Перевіривши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Водночас зазначений перелік не є вичерпним, оскільки у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається наявність спору про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Зі змісту заяви вбачається, що підставою звернення заявника до суду із цієї заявою є те, що заявник не може розпорядитись належним йому майном, а змоги засвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальній формі не має можливості через відсутність у відомостей про місцезнаходження продавця за вищевказаним договором, у зв`язку з чим заявник вимушений звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності йому на праві приватної власності житлового будинку літ. «Д-1» з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Маслак Наталія Володимирівна роз`яснила заявнику, що з огляду на відповідні норми законодавства України, договір купівлі-продажу Н2-491 від 29 вересня 1995 року, укладений та зареєстрований Харківською товарною біржею на підставі Закону України «Про товарну біржу» не посвідчений нотаріально, тобто є недійсним, і відповідно до частини третьої статті 47 Закону України «Про нотаріат» не може бути прийнятий для вчинення нотаріально дії - посвідчення правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню - нотаріального посвідчення договору про відчуження житлового будинку літ. "Д-1" з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини свідчать про наявність матеріально-правового спору щодо невизнаного права власності заявника на житловий будинок літ. «Д-1» з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, такий спір пілягає вирішенню в порядку позовного провадження на підставі статті 392 ЦК України з огляду таке.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що за змістом статті 392 ЦК України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (див. постанови від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 та від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19).

Аналіз наведених положень законодавства та судової практики дає підстави стверджувати, що особа, яка є власником нерухомого майна, набутого раніше на законних підставах, оригінали правовстановлювальних документів на яке було втрачено або таке право не визнається іншою особою (зокрема державою), має право на захист свого порушеного права в порядку позовного провадження на підставі статті 392 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки підлягає розгляду в порядку позовного провадження шляхом подання позовної заяви на підставі ст. 392 ЦК України.

Оскільки справа не може бути розглянути в порядку окремого провадження у зв`язку з наявністю спору про право, тому суд відмовляє у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Керуючись ст. 259-260, 293, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті окремого провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту належності житлового будинку, заінтересована особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.П. Латка