Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1412/25 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А.М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №276/1412/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кірюшин Артем Андрійович,

на рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М.

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 27.01.2025-100000331 в загальному розмірі 28 346,01 грн та 2 422,40 грн судового збору.

На обґрунтування позову зазначало, що 27.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 27.01.2025-100000331 шляхом отримання та ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта), подання ним Заявки кредитного договору № 27.01.2025-100000331 та надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Кредитний договір укладено в електронний спосіб з використанням інформаційно-комунікаційної системи на веб-сайті Товариства.

Відповідно до п 4.1. договору відповідачу були успішно перераховані кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн платіжним провайдером, з яким у позивача укладено договір, на рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу споживача 5168-18ХХ-ХХХХ-7940, який позичальник вказав в заявці.

Згідно з умовами кредитного договору 27.01.2025 позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10 000,00 грн строком на 140 днів. Дата повернення (виплати) кредиту - 15.06.2025. Умовами договору встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 1% за день користування кредитом, яка застосовується протягом всього періоду, на який надається кредит. Крім того, умовами договору передбачено, що сплаті підлягає комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15 % від суми кредиту, що становить 1 500,00 грн. Також пунктом 15 передбачена неустойка у розмірі 100,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 , уклавши з позивачем кредитний договір № 27.01.2025-100000331 та отримавши кредитні кошти, не виконав своє грошове зобов`язання, кредитні кошти не повернув. Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідача перед кредитодавцем - позивачем ТОВ «Споживчий центр» складає 28 346,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 10 000,00 грн; заборгованість за відсотками 12 600,00 грн; комісія - 746,01 грн; неустойка - 5 000,00 грн. Разом з тим, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору від 09.02.2025 на суму 2 153,99 грн.

Рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2025 рокупозовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 27.01.2025-100000331 у загальному розмірі 23346,01 грн та судовий збір в розмірі 1 995,08 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кірюшин А.А., подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт передання грошових коштів за кредитним договором від кредитодавця до відповідача, а також факт вжиття заходів досудового врегулювання, визначених ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» шляхом направлення на адресу відповідача та отримання ним повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору та необхідність оплати всієї суми заборгованості.

Вказує, що зі змісту кредитного договору вбачається, що з боку кредитодавця договір підписано кваліфікованим електронним підписом ТОВ «Споживчий центр» (Почтовик Руслан Вікторович), а з боку відповідача нібито ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За нормами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять в собі жодних документів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 повноважень на підписання будь яких договорів, оферт, інших документів від імені ТОВ «Споживчий центр». Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на час укладення Кредитного договору Почтовик Р.В. не є керівником ТОВ «Споживчий центр» та/або керівником його відокремлених підрозділів, а тому згадана особа не мала повноважень на підписання/укладення даного кредитного договору.

Вважає необґрунтованими пояснення позивача про те, що виписка з банківського рахунку ТОВ «Споживчий центр» не містить інформації про перерахування коштів безпосередньо відповідачу, відтак не є належним доказом видачі кредиту. Тому ТОВ «Споживчий центр» не може надати запитувану судом інформацію, адже не володіє нею, а також посилання сторони позивача на механізм перерахування грошових коштів позичальнику, посилання на який міститься у заяві, оскільки такі не відповідають умовам кредитного договору та нічим окрім тверджень позивача не підтверджується.

Наголошує, що єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово-господарських документів. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2018 по справі №29-05/2023- Ф61/16891/15-ц.

Разом з тим зазначає, що кредит за кредитним договором є споживчим. Крім того, зміст тексту кредитного договору, який міститься в матеріалах справи, не містить умов про наявність у кредитодавця/позивача права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту.

На правовідносини сторін розповсюджується дія норми ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Докази направлення відповідачем повідомлення-вимоги позивачу про дострокове повернення кредиту суду подані не були та таке право у відповідача кредитним договором не передбачене. Отже, на думку скаржника, позивач взагалі не має права вимагати дострокового виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, можливість застосування положень закону про дострокове повернення кредиту обумовлена також встановленням умовами кредитного договору обов`язку повернення кредиту періодичними платежами та порушенням позичальником строків оплати періодичного платежу щонайменше на один календарний місяць. Однак, умови укладеного між сторонами кредитного договору не передбачають обов`язку позичальника повертати кредит згаданими періодичним платежами, визначено лише розмір кредиту, строк кредитування, за спливом якого кредит має бути повернутий в повному обсязі, а також строк дії договору.

Відтак вважає, що у суду відсутні достатні законні підстави вважати наявними обов`язкові умови, визначені ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 1050 ЦК України в контексті положення ч.2 ст. 1054 ЦК України, для застосування процедури дострокового повернення кредиту, зокрема його примусового дострокового стягнення в судовому порядку, оскільки передбачений кредитним договором строк повернення кредиту ще не настав.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21)).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.03.2026року, є дата складення повного судового рішення 23.03.2026 року.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині не перевіряється судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 27.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 , який зареєструвався в Інформаційній системі на вебсайті Товариства, було укладено кредитний договір № 27.01.2025-100000331 (кредитної лінії), шляхом підписання електронних документів представником Товариства з використанням - КЕП та позичальником - за допомогою одноразового ідентифікатора (пароля Е668) наступних документів: Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) розміщеної на вебсайті ТОВ «Споживчий центр» у загальному доступі, а також, яка була направлена в особистий кабінет позичальника в Інформаційній системі кредитодавця разом із заявкою сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с. 17-20).

До укладення кредитного договору споживачу було надано інформацію щодо умов кредитування у виді Паспорту споживчого кредиту на заявлену суму кредиту 10 000,00 грн, який також підписний відповідачем одноразовим ідентифікатором А 668 (а.с.24-25).

Порядок укладання кредитного договору та загальні умови кредитування викладені у Пропозицій про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 27.01.2025

Відповідно до п. 2.1 Договору (оферти) електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 10.1 Договору (оферти) зазначений договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі від позичальника відповіді про прийняття пропозиції, підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону, вказаний позичальником при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця.

Відповідно до 4.1 Договору (оферти), надання кредиту на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-18ХХ-ХХХХ-7940.

Пунктами 3.1, п. 3.3 Договору (оферти) передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Дата видачі кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом, а також Графік платежів, - встановлюються в Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Згідно з п. 7.6 Договору (оферти) у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Основні (істотні) умови кредитування викладені в Заявці кредитного договору №27.01.2025-100000331, яка є невід`ємною частиною пропозиції (оферти) , яку позичальник також підписав електронним підписом-одноразовим ідентифікатором (Е668) який був надісланий йому кредитодавцем на номер телефону: НОМЕР_1 .

Згідно умов Кредитного договору № 27.01.2025-100000331, (кредитної лінії) від 27.01.2025, що викладені в Заявці та у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит на суму 10 000,00 грн (п.2) строком на 140 днів (п.3). Дата повернення кредиту - 15.06.2025 (п.4) Процентна ставка фіксована у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (п.6). Також договором встановлено комісію, пов`язану з наданням кредиту - 15 % від суми кредиту, яка дорівнює 1 500,00 грн (п.7).

У пункті 12 заявки Кредитного договору наведено Графік платежів, згідно якого позичальник зобов`язаний кожні 14 днів кредитування протягом строку кредитування, у дату вказану в графіку погашати кредит рівними частинами, а також сплачувати проценти та комісію (усього 10 платежів).

Згідно з п. 14 договору при належному виконанні позичальником своїх грошових зобов`язань за договором (дотримання Графіку платежів) орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача складатиме суму 21 539,77 грн, з яких 11 539,77 грн - загальні витрати за кредитом (проценти та комісія).

Пунктом 15 Заявки кредитного договору передбачена неустойка в розмірі 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання позичальником кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом.

У відомостях про позичальника ОСОБА_1 , які вказані в Заявці кредитного договору № 27.01.2025-100000331 (кредитної лінії), зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання кредитних коштів позичальнику за даним договором.

У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) Кредитного договору №27.01.2025-100000331 (кредитної лінії) позичальник стверджує, що підписує та укладає кредитний договір на вищевикладених умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення: Е668), яке було відправлене йому (позичальнику) на фінансовий номер .

Згідно довідки № 1-0508 від 05.08.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на підставі договору про переказ грошових коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, укладеного з ТОВ «Споживчий центр», 27.01.2025 о 08:51:38 було успішно здійснено переказ коштів на суму 10 000,00 грн за номером картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 635594865, призначення платежу: видача за договором кредиту № 27.01.2025-100000331 (а.с.15).

Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №27.01.2025-100000331 від 27.01.2025 відносно позичальника ОСОБА_1 свідчить, що за період з 27.01.2025 по 15.06.2025 (140 днів строку, на який надавався кредит) загальна сума заборгованості відповідача складає 28 346,01 грн (а.с.13).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах кредитного договору № 27.01.2025-100000331 (кредитної лінії) від 27.01.2025, який укладений в електронній формі та за яким, відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача ТОВ «Споживчий центр» кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн зі строком користування 140 днів та зі сплатою комісії 1 500,00 грн (15% -одноразово), а також процентів як плати за користування коштами за ставкою 1% в день від суми кредиту/залишку по кредиту протягом строку кредитування. Умовами договору передбачено повернення кредиту рівними частинами (кожні 14 днів) зі сплатою процентів та комісії за надання кредиту згідно Графіку платежів. Оскільки термін повернення кредиту у повному обсязі настав 15.06.2025, однак позичальник ОСОБА_1 за весь час строку кредитування (140 днів) не погасив заборгованість, ТОВ «Споживчий центр» вправі вимагати стягнення кредитної заборгованості з відповідача у судовому порядку.Заборгованість відповідача за кредитним договором визначена позивачем за період з 27.01.2025 по 15.06.2025 (140 днів) у сумі 28 346,01 грн, до якої включено: основний борг по кредиту у розмірі 10 000,00 грн, заборгованості по процентах у розмірі 12 600,00 грн, комісія за надання 746,01 грн та неустойка - 5 000,00 грн.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо виходячи з наступного.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У справі, що переглядається встановлено, що 27.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 27.01.2025-100000331 (кредитної лінії) в електронній формі.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 розділу 2 пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на веб-сайті кредитодавця, заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

На підставі пункту 2.3 технологія (порядок) укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: 2.3.1. кредитодавець розміщує на власному веб-сайті пропозицію укласти електронний договір (оферту); 2.3.2. позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.3. позичальник в особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір; 2.3.4. у випадку погодження кредитодавця на обрані позичальником умови кредитодавець у особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця направляє позичальнику пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та заявку, а також формує формуляр форми відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) в електронній формі для її заповнення та підписання позичальником; 2.3.5. також для підписання позичальником відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) позичальнику передається одноразовий ідентифікатор в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.6. позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищевказаному порядку; 2.3.7. примірник договору споживача підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу.

Отже, порядок укладення електронного кредитного договору побудований таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами, на яких бажає укласти електронний кредитний договір, позичальник не міг перейти до наступного етапу підписання правочину.

На підставі пунктів 1-10 заявки ОСОБА_1 від 27.01.2025, пунктів 1-10 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 27.01.2025 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання кредиту -27.01.2025; сума кредиту 10 000,00 грн; строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 15.06.2025; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1 500,00 грн; денна процентна ставка та її розрахунок 0,82% (11539,77/10000)/140х100%.

Враховуючи наведене, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 досягнуто домовленості у письмовій формі щодо розміру кредиту, процентної ставки та інше.

Пунктом 4.1 Договору (оферти) передбачено надання кредиту на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-18ХХ-ХХХХ-7940.

Пунктом 4.3 розділу 4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця.

Заявка ОСОБА_1 №27.01.2025-100000331 від 27.01.2025, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами 5168-18ХХ-ХХХХ-7940.

До матеріалів справи приєднано інформаційну довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-0508 від 05.08.2025, згідно з якою на підставі договору про переказ грошових коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, укладеного з ТОВ «Споживчий центр», 27.01.2025 о 08:51:38 було успішно здійснено переказ коштів на суму 10 000,00 грн за номером картки 5168-18ХХ-ХХХХ-7940, номер транзакції в системі iPay.ua - 635594865, призначення платежу: видача за договором кредиту № 27.01.2025-100000331.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність виконання ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання з надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 10 000,00 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок НОМЕР_2 , зазначений ОСОБА_1 у договорі.

Відповідно до копії Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №27.01.2025-100000331 від 27.01.2025 відносно позичальника ОСОБА_1 , за період з 27.01.2025 по 15.06.2025 (140 днів строку, на який надавався кредит) загальна сума заборгованості відповідача складає 28 346,01 грн.

Доказів погашення тіла кредиту матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 10 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимагати дострокового повернення кредиту є безпідставними, оскільки позовні вимоги не є вимогами про дострокове повернення кредиту.

Строк виконання зобов`язання за кредитним договором закінчився 15.06.2026, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі у визначений договором строк відповідно до ст. 530 ЦК України.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання у встановлений строк, він є таким, що прострочив його виконання, а позивач набув право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Таким чином, положення ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», на які посилається апелянт, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що пунктів 1-10 заявки ОСОБА_1 від 27.01.2025, пунктів 1-10 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 27.01.2025 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання кредиту - 27.01.2025; сума кредиту 10 000,00 грн; строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 15.06.2025; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1 500,00 грн

Таким чином, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до умов укладеного договору у період з 27.01.2025 по 15.06.2025.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 12 600,00 грн.

Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору в частині нарахування відсотків. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності кредитного договору є безпідставними та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Сам по собі факт відсутності у матеріалах справи документів, що підтверджують повноваження особи, яка підписала договір від імені юридичної особи, не свідчить про відсутність таких повноважень.

Кредитний договір підписаний кваліфікованим електронним підписом юридичної особи, що відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» є належним способом ідентифікації підписанта та підтвердження волевиявлення саме юридичної особи.

Оскільки кредит було надано та відповідач користувався грошовими коштами, це свідчить про прийняття та виконання умов договору, що виключає можливість визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів надання кредитних коштів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №29-05/2023-Ф61/16891/15-ц є нерелевантним до спірних правовідносин, оскільки наведена правова позиція сформована за інших фактичних обставин справи та не стосується правовідносин, пов`язаних із наданням кредиту із використанням електронних платіжних засобів.

Щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 746,01 грн.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21).

Оскільки, в кредитному договорі не обумовлено за перелік яких саме послуг позичальник повинен сплачувати комісію, то таку умову кредитного договору слід вважати нікчемною та такою, яка суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по комісії підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених вище обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, що у відсотковому співвідношенні від ціни позову становить 79,72%, сплачений ТОВ «Споживчий центр» судовий збір за подання позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 931,13 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр».

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 20,28%, то з ТОВ «Споживчий центр» на користь останнього необхідно стягнути 736,89 грн сплаченого судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кірюшин Артем Андрійович, задовольнити частково.

РішенняХорошівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором №27.01.2025-100000331 від 27.01.2025 з 23 346,01 грн до 22 600,00 грн та судового збору з 1 995,08 грн до 1 931,13 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 736,89 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді