С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

23 березня 2026 року в місті Києві

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представників Позивачки - адвокатів Філімонова К.О., Ткаленко А.В.,

представника Відповідача - адвоката Крупки М.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

ІІ. Описова частина

15 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивачка зазначила, що перебувала у шлюбі з Відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась їх спільна дочка ОСОБА_4 . Позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків: не бачиться з донькою, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, не контактує з навчальними закладами, гуртками, тренерами, не бере участі у вихованні та не надає фінансової допомоги. Позивачка також зазначила, що з 12 жовтня 2016 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , якого малолітня ОСОБА_4 називає «татом» та вважає його своїм батьком.

09 грудня 2022 року ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження.

30 травня 2023 року до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав Відповідача.

07 лютого 2024 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено повністю та позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки.

03 липня 2024 року від Відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 10 вересня 2024 року задоволена, заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

В судовому засіданні представники Позивачки підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. Звернули увагу на те, що Відповідач добровільно самоусунувся від спілкування з дочкою. Крім того, надали суду висновок судового експерта, який у повній мірі розкриває психологічний стан ОСОБА_6 та роль Відповідача у її житті.

Представник Відповідача проти позову заперечував, наполягаючи на тому, що можливості Відповідача для зустрічей з дитиною обмежені, оскільки він проживає у іншому місті. Крім того, Відповідач не бажає наражати свою дитину на негативні переживання через тиск на неї щодо необхідності зустрічей з ним. Натомість, заборгованості зі сплати аліментів у Відповідача немає, він у повній мірі виконує свої зобов`язання в цій частині і бажає зберегти зв`язок зі своєю дочкою.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи та заслухавши учасників справи, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_7 ) та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2013 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_8 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2016 у справі №757/41188/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21.03.2016 у справі №757/1582/16-ц з ОСОБА_2 стягнуто на користь Позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 30% з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2016 та до досягнення дитиною повноліття.

12 жовтня 2016 року Позивачка уклала шлюб із ОСОБА_5 . Від цього шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_9 . З моменту створення нової сім`ї дитина проживає разом з матір`ю, вітчимом та молодшим братом.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд встановив, що після розірвання шлюбу Відповідач фактично самоусунувся від участі у вихованні доньки. Цей висновок підтверджується сукупністю наступних обставин.

Відповідно до інформації спеціалізованої школи №40 Святошинського району м. Києва (характеристики від 06.10.2022 №235, від 05.02.2024, від 13.03.2025 №53, повідомлення від 14.03.2025 №55) Відповідач протягом усього періоду навчання доньки жодного разу не контактував зі школою, не спілкувався з вчителями, не відвідував батьківські збори, не цікавився успіхами доньки у навчанні. Аналогічним чином Відповідач не з`являвся і не намагався встановити зв`язок із вихователями закладу дошкільної освіти №736 «Мрія» ДП «Антонов» (період відвідування дитиною - з вересня 2017 по серпень 2020 року), із тренерами ГО Клуб спортивного танцю «МІФ» (вересень 2017 - вересень 2020 року), клубу англійської мови «Мортимер», секції художньої гімнастики та хореографічного ансамблю «Викрутаси» Центру творчості дітей та юнацтва Святошинського району.

Тобто за весь період з моменту розірвання шлюбу (2016 рік) і по день ухвалення цього рішення - тобто протягом майже десяти років - жоден навчальний заклад, дошкільний заклад, спортивна секція чи гурток, який відвідувала дитина, не зафіксував жодного контакту або спроби контакту з боку Відповідача.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили вказані обставини.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що є сусідкою Позивачки і проживає з нею в одному будинку по АДРЕСА_1 протягом 11 років, однак Відповідача жодного разу не бачила. Їй відомо, що теперішній чоловік Позивачки ОСОБА_11 має з ОСОБА_12 дуже добрі стосунки і намагається оформити батьківство щодо неї.

Свідок ОСОБА_5 - мати чоловіка Позивачки - зазначила, що Відповідача ніколи не бачила і не знає. ОСОБА_21 жодного разу їй не телефонував. ОСОБА_4 називає її сина ОСОБА_11 татом, а про Відповідача не згадує.

Свідок ОСОБА_13 - сусідка Позивачки - зазначила, що про колишнього чоловіка Позивачки нічого не знає, жодного разу його не бачила. Саме ОСОБА_14 називає татом.

Свідок ОСОБА_15 - мати Позивачки - зазначила, що бачилась з Відповідачем востаннє приблизно в 2019-2020 році, з того часу з ним не зустрічалася. Відповідач жодного разу не звертався до неї з приводу доступу до дитини. Позивачка з ОСОБА_5 проживають разом з 2015 року, одружилися в 2016 році, у квартиру по АДРЕСА_1 переїхали в 2017 році.

Свідок ОСОБА_16 - батько Позивачки - зазначив, що після розлучення доньки з Відповідачем була домовленість про періодичні зустрічі Відповідача з ОСОБА_12 . Протягом першого року Відповідач ще приходив, але з часом це повністю припинилося. Зараз ОСОБА_4 батьком називає саме ОСОБА_11 . Свідок також зазначив, що його дочка ОСОБА_17 завжди добре ставилася до зустрічей ОСОБА_18 з рідним батьком і не перешкоджала їм.

Що стосується виконання Відповідачем обов`язку з матеріального утримання дитини, суд зазначає наступне. 21 січня 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 зі стягнення аліментів з Відповідача. Станом на 28 жовтня 2022 року заборгованість Відповідача зі сплати аліментів становила 257.170,71 грн. Рішеннями Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2023 у справі №757/33060/22-ц та від 30.01.2024 у справі №757/53900/23-ц з Відповідача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів.

Суд відзначає, що, станом на день вирішення справи заборгованість зі сплати аліментів погашена і наразі аліменти сплачуються регулярно. Разом з тим, суд вважає, що сам по собі факт сплати аліментів, тим більше в примусовому порядку через виконавче провадження та після багаторічної заборгованості, не є свідченням належного виконання батьківських обов`язків. Батьківські обов`язки не зводяться виключно до матеріального утримання і включають обов`язок брати участь у вихованні дитини, піклуватися про її фізичний, духовний та моральний розвиток, спілкуватися з нею, цікавитися її внутрішнім світом.

Судом також досліджено висновок експерта №2508 від 30.09.2025 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, складений судовим експертом Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Кльован Н.В.

Відповідно до висновку експерта, сімейна ситуація матері, ОСОБА_1 , є стабільною, психологічна атмосфера - дружньою. Мати забезпечує належні умови для життя та розвитку дитини. Її індивідуально-психологічні особливості та особливості її виховної поведінки мають позитивний виховний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини. Аналогічний висновок зроблено щодо вітчима, ОСОБА_5 , який створює оптимальні умови виховання та можливості для подальшого гармонійного психічного розвитку дитини.

Водночас експертом встановлено, що питання щодо індивідуально-психологічних особливостей батька, ОСОБА_2 , особливостей його виховної поведінки та впливу на дитину не вирішувались з причини незабезпечення його прибуття для участі у психологічному експертному обстеженні. Станом на 22.09.2025, тобто до закінчення встановленого терміну, прибуття ОСОБА_2 для участі у обстеженні забезпечено не було.

З експертної точки зору, не з`явлення ОСОБА_2 на обстеження, разом з наявними матеріалізованими джерелами інформації, опосередковано може розглядатися як складова тієї пасивності у питаннях виховання та розвитку, безпосереднього спілкування з дитиною, на яку одностайно вказують усі учасники дослідження та треті особи у своїх поясненнях.

Також експертом зафіксовано, що у дитини наявна невизначеність, незначущість та витіснення образу батька при позитивній самооцінці, адекватній самоідентифікації та достатньому рівні диференційованого сприймання інших людей. За шкалою прив`язаності дитини до членів своєї сім`ї батько не отримав жодного балу, тоді як мати та брат отримали найвищі показники. У поєднанні з результатами інших методик експерт зробив висновок, що батько є джерелом дискомфорту для дитини.

ОСОБА_19 під час дослідження повідомила: «Я на нього ображена, оскільки він не дарує мені подарунки... якщо він буде мені дарувати подарунки, то в глибині душі я його не буду любити... Якщо він попросить мене забрати, то я - ні, я тут хочу з папою і мамою і братом». Про батька говорить неохоче, з роздратуванням. Свою сім`ю визначає як маму, тата (вітчима), брата та бабусь. Батька ОСОБА_20 у свою сім`ю включати не захотіла.

Судом також оцінено висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.05.2023 про недоцільність позбавлення батьківських прав Відповідача. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд критично оцінює вказаний висновок з таких підстав. По-перше, висновок складено в травні 2023 року на підставі інформації, зібраної переважно у 2022 році. З моменту його складення минуло майже три роки, протягом яких Відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на відновлення зв`язку з дитиною, що позбавляє висновок актуальності. По-друге, висновок фактично ґрунтується на декларативних заявах представника Відповідача про «бажання брати участь у вихованні», яке за весь наступний період не знайшло жодного практичного підтвердження у площині виховання дитини. По-третє, висновок не враховує психологічний стан дитини та характер її стосунків з батьком, які були згодом досліджені у рамках судово-психологічної експертизи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст.ст. 150, 151 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, і застосовується лише за наявності вини у діях батьків та за умови їх свідомого нехтування своїми обов`язками (постанови Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №553/2563/15-ц, від 06.05.2020 у справі №753/2025/19, від 17.03.2026 у справі №646/2882/24).

Суд розглянув та відхиляє заперечення Відповідача з таких підстав.

Посилання Відповідача на проживання в іншому місті як на об`єктивну перешкоду для зустрічей з дитиною не є переконливим. Проживання в іншому місті не перешкоджає підтримувати телефонний зв`язок з дитиною, листуватися з нею, цікавитися її справами через третіх осіб, контактувати зі школою та навчальними закладами, звертатися до органів опіки та піклування, суду щодо визначення порядку спілкування з дитиною. Жодної з цих дій Відповідач не вчинив протягом майже десяти років.

Посилання на небажання «наражати дитину на негативні переживання» суд розцінює як спробу виправдати власну бездіяльність. Саме тривала відсутність батька в житті дитини і є джерелом негативних переживань. Як встановлено висновком судового експерта, невирішений конфлікт у площині відносин між батьком та дитиною створює додаткове психологічне навантаження на дитину, а актуальна ситуація детермінує підвищення потенціалу формування у дитини таких індивідуально-характерологічних особливостей, як егоцентризм та демонстративні риси характеру. Тобто саме бездіяльність Відповідача, а не потенційне спілкування з ним, є чинником ризику для дитини.

Те, що Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, дійсно може свідчити про певний інтерес до дитини (параграфи 57, 58 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Разом з тим, суд зазначає, що заперечення проти позову є процесуальною дією, яка сама по собі не тотожна реальній участі у вихованні дитини. Відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав ще на стадії розгляду справи органом опіки та піклування у травні 2023 року, де через свого представника висловив «бажання брати участь у вихованні» та «намір погасити заборгованість і налагодити спілкування з дочкою». Однак за час, що минув з того моменту - а це майже три роки - жодних реальних дій у напрямку відновлення зв`язку з дитиною Відповідачем не вчинено.

Суд також усвідомлює правову позицію Верховного Суду про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і що суд може попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків (постанова ВС від 17.03.2026 у справі №646/2882/24).

Разом з тим, суд вважає, що обставини цієї справи суттєво відрізняються від тих, за яких застосування попередження було б доцільним та ефективним. У даній справі самоусунення Відповідача від виховання дитини носить не тимчасовий, а тривалий, безперервний та усвідомлений характер - воно розпочалося одразу після розірвання шлюбу і тривало протягом майже десяти років. За цей час Відповідач мав численні можливості змінити свою поведінку: під час розгляду справи органом опіки та піклування (травень 2023 року), під час судового розгляду справи (2022-2024 роки), після скасування заочного рішення та призначення справи до нового розгляду (вересень 2024 року). Проте жодної з цих можливостей Відповідач не використав.

Відповідач не подав жодної заяви до органу опіки та піклування щодо визначення порядку спілкування з дитиною. Відповідач не звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (якщо такі перешкоди, на його переконання, існували). Відповідач не з`явився на психологічне експертне обстеження, призначене у рамках судово-психологічної експертизи, чим позбавив суд можливості оцінити його індивідуально-психологічні особливості та виховну позицію. Відповідач не з`являвся особисто в жодне судове засідання протягом всього періоду розгляду справи.

Зазначена поведінка Відповідача переконливо свідчить про те, що його ухилення від виконання батьківських обов`язків є не результатом зовнішніх обставин, а наслідком свідомого вибору. Відповідач мав усі можливості для відновлення контакту з дитиною та участі у її вихованні, проте свідомо та систематично нехтував ними. За таких обставин застосування попередження було б формальним і не відповідало б найкращим інтересам дитини, оскільки вся поведінка Відповідача протягом майже десяти років свідчить про неможливість зміни його ставлення.

Оцінюючи найкращі інтереси дитини, суд бере до уваги наступне. ОСОБА_19 , якій на момент ухвалення рішення виповнилось 11 років, протягом усього свідомого життя виховується матір`ю та вітчимом, яких сприймає як свою повноцінну сім`ю. Дитина емоційно стабільна, має нормативний рівень психічного розвитку, позитивні стосунки з усіма членами родини. Водночас невирішений юридичний статус її відносин з біологічним батьком є джерелом тривоги та психологічного навантаження, що підтверджується висновком судового експерта.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тривале збереження формального юридичного зв`язку дитини з батьком, який фактично не бере жодної участі у її житті протягом майже десяти років, не відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки створює стан невизначеності та перешкоджає стабілізації її сімейного середовища.

Враховуючи сукупність встановлених обставин - тривале свідоме ухилення Відповідача від виконання батьківських обов`язків, повну відсутність будь-яких спроб відновити контакт з дитиною або брати участь у її вихованні, висновок судового експерта про витіснення образу батька та психологічне навантаження на дитину через невирішений конфлікт, показання свідків, довідки навчальних закладів та гуртків, критичну оцінку висновку органу опіки та піклування - суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення Відповідача батьківських прав.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з Відповідача підлягають судові витрати, що були понесені Позивачкою при зверненні до суду та становлять 992,40 грн.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 150, 151, 157, 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992,40 грн.

3. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

4. Позивачка: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, адреса: м. Київ, вул. Гната Юри, 9, .

Суддя: