Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря Камілли В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернулась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильчук Лариса Богданівна, з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Дрюченко О.С. про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу відповідач не приймає жодної участі у житті сина, не надає коштів на його утримання хоча має фінансову можливість для цього. Тому позивачка звернулась до суду, щоб врегулювати цей спір в судовому порядку, оскільки добровільно вирішити його немає можливості і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.01.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

03.02.2026 року до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Васильчук Л.Б. про витребування доказів, в якому просила витребувати в ГУ ДПС у Закарпатській області відомості про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків з першого кварталу 2024 року по день подання клопотання до суду.

Ухвалою суду від 03.02.2026 року дане клопотання задоволено, витребувано запитувану інформацію та направлено ухвалу до ГУ ДПС в Закарпатській області для виконання.

10.02.2026 року Головним управлінням ДПС у Закарпатській області надано витребувану інформацію про джерела доходів відповідача.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Разом з тим через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Просять позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, будучи обізнаними про час та дату засідання.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.10.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району, актовий запис №56. 26.02.2024 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/1167/24 шлюб було розірвано.

У шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , від 23.01.2008 року, виданим Ужгородським міськрайонним управлінням юстиції Закарпатської області та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , від 18.10.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

Після розірвання шлюбу старша донька ОСОБА_5 почергово проживала в обох батьків, а син ОСОБА_6 проживає з позивачкою у її будинку. Син цілковито фінансово залежить від позивачки, участі в житті дитини батько практично не приймає. Здоров`ям, розвитком, навчанням сина опікується виключно позивачка. Всі свої матеріальні та моральні ресурси позивачка спрямовує на утримання та розвиток сина, проте цього недостатньо. Як стверджує позивач, відповідач свого обов`язку щодо участі в житті та утриманні сина не виконує, його потребами не цікавиться. Син росте і потребує значно більше коштів, ніж може забезпечити йому позивачка, оскільки збільшуються потреби на навчання, розвиток, додаткові заняття. Відповідач ініціативи щодо матеріальної підтримки сина не проявляє, проте має фінансову можливість утримувати сина, оскільки він є фізичною особою-підприємцем та здійснює діяльність у ресторанно-розважальній сфері, а також працює на посаді старшого товарознавця відділу постачання ДВНЗ «УжНУ» та є директором ГО «Федерація Більярдного спорту м.Ужгород», є суддею та тренером на міжнародних змаганнях з більярдного спорту. Наведеного відповідач не спростував.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10000 (десять тисяч) грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 10.12.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язку обох батьків їх утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

При цьому у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 1331,20 гривні судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, ст. ст.180-184, 191 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити повністю.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10000 (десять тисяч гривень) грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 10.12.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 10.12.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1331 (одну тисячу триста тридцять одну гривню) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області від 18.11.2005 року, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області від 20.06.1995 року, РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місце реєстрації: АДРЕСА_3 , інші засоби зв`язку - відсутні.

Повний текст рішення суду складено 27.03.2026 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник