Справа №592/6407/25
Провадження №2/592/153/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жалковського В.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини та перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що з 26.11.2011 р. він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони разом проживали до 2012 р., а в подальшому спільне сімейне життя не склалося, почали проживати окремо. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.09.2013 р. шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу, протягом приблизно одного року він постійно підтримував стосунки із сином Дмітрієм, забезпечував матеріально, часто разом з сином проводив час. Між ним та сином склалися гарні теплі, взаємні стосунки. В середині 2015 р., коли сину виповнилося три роки, відповідач прийняла рішення виїхати за кордон. З того часу син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач довгий час не підтримує відносини з сином Дмітрієм, лише спілкується через мобільний месенджер «Viber». Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.02.2025 р. (справа № 592/2299/23) у задоволенні його позову щодо визначення місця проживання дитини відмовлено, у зв`язку з відсутністю спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини. Відповідач в ході судового розгляду справи № 592/2299/23 не заперечувала факту проживання сина з ним. Таким чином, під час розгляд справи № 592/2299/23 встановлено, що він продовжує здійснювати самостійне виховання сина, однак відповідач навпаки жодної участі у вихованні дитини не приймає. Вважає доведеним факт самостійного виховання та утримання ним свого сина. Встановлення факту самостійного виховання необхідно для отримання відповідних соціальних послуг. Крім того, встановлення даного факту необхідно йому для захисту та реалізації законних прав та інтересів сина та його особистих прав, як батька та уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Він є військовослужбовцем, проходить службу у м. Суми та продовжує утримувати, дбати та виховувати свого неповнолітнього сина. Положенням ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено право звільнення з військової служби, у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням дитини за рішенням суду. Просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Адвокат Жалковський В.Ю. у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечувала частково, зазначила, що мешкає за кордоном разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Хотіла забрати з собою сина Дмітрія за для безпеки, однак їй не дозволили цього зробити. З сином Дмітрієм спілкується, відправляє кошти на його потреби.

Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що сторони з 26.11.2011 р. перебували у шлюбі, зареєстрованому ВРАЦС СМУЮ Сумської області, актовий запис № 1898.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.08.2013 р. шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.02.2025 р. (справа № 592/2299/23) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, відмовлено за необґрунтованістю.

В ході судового розгляду справи № 592/2299/23 були встановлені наступні обставини, що син ОСОБА_3 проживає разом з батьком тривалий час з 2014 р., будь-яких заперечень щодо місця проживання дитини разом із батьком відповідач ОСОБА_2 не висловлювала, до органу опіки та піклування чи до суду з приводу визначення місця проживання дитини разом з нею не зверталася. Тобто, сторони ще до подання позову досягли згоди щодо місця проживання дитини разом з батьком, оскільки відповідач виїхала за кордон, а сина залишила разом з батьком.

Крім того, в ході судового розгляду цивільної справи № 592/2299/23 ОСОБА_1 відмовився від позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим судом була винесена ухвала про закриття провадження у справі в цій частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

Таким чином за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України .

Позивач зазначає, що дитина проживає разом із батьком, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні, тобто на думку суду фактично при задоволенні даного позову можна буде дійти висновку, що мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що не є предметом даної справи.

В силу ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини, матір ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Надані суду докази лише свідчать про проживання дитини разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини та її не участь в утриманні дитини.

Щодо мети встановлення юридичного факту.

Такий юридичний факт, як проживання сина разом з батьком, його виховання та утримання з правової точки зору не можуть розглядатись як юридичні факти в розумінні ст. 315 ЦПК України, оскільки пов`язані з виконанням батьками своїх обов`язків, визначених положеннями Сімейного Кодексу України.

Посилання позивача ОСОБА_1 на необхідність отримання різного виду пільг, виплат на дитину в разі утримання її батьком - є загальним твердження, між тим останнім не доведено та не надано доказів щодо відмови в наданні виплат, пільг та інших соціальних гарантій, що в свою чергу порушувало б права батька дитини та свідчило про доцільність встановлення юридичного факту.

Крім того, на час розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_2 від 03.10.2024 р.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з вказаним позовом, посилається на положення ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» якими передбачено право на звільнення з військової служби, у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням дитини за рішенням суду.

Суд звертає увагу на те, що сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання повинні відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки про дотримання принципу справедливості виклав Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц).

Тобто, даний позов фактично пред`явлений військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби в особливий період на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, суд приходить до переконання що позивач ОСОБА_1 намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби).

Враховуючи обставини встановлені судом під час судового розгляду даної справи, докази надані до суду на предмет їх доцільності, сукупності та взаємозв`язку між собою, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним, у зв`язку із самостійним вихованням дитини без участі матері.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини та перебування на утриманні залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Андрій АЛФЬОРОВ