1Справа № 335/1480/26 2/335/1490/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участі секретаря судового засідання Шевченко К.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Климович Д.С., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя клопотання відповідача про надання строку для примирення подружжя у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

04.03.2026 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 щодо надання строку на примирення та зупинення провадження у справі, яка вмотивована відповідачем таким. В обґрунтуваннях позовних вимог позивач зазначає, що основна причина розпаду сім`ї - різниця характерів, відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини розпались у 2023 році, у зв`язку із тим, що вони спільно не проживають, не ведуть спільний побут. Вищезазначене не відповідає дійсності та є фактичні дані на вказані твердження. Відповідач повідомляє, що роздільне проживання було зумовлене виключно початком повномасштабного вторгнення рф на територію України та необхідністю забезпечення безпеки дитини. У травні 2022 року у зв`язку із продовженням воєнних дій на території України, вони разом із дружиною прийняли рішення та він організував виїзд дружини та їх малолітньої дитини ОСОБА_4 до його родичів у Федеративну Республіку Німеччина з метою забезпечення безпеки. Перебування сім`ї за кордоном було вимушеним та пов`язане виключно з воєнною ситуацією на території України. При цьому сімейні стосунки не були припинені у 2023 році: дружина та дитина не менше двох-трьох разів на рік приїжджали в Україну, вони разом відпочивали, святкували свята разом із родичами та вели спільний побут, відповідач також за можливості відвідував їх у Німеччині, останній раз перебуваючи у службовому відрядженні в жовтні 2025 року. Вважає, що факт тимчасового проживання за кордоном не свідчить про остаточний розпад сім`ї. Однак, психологічна напруга та загальна тривога не є об`єктивною підставою для розлучення. Також, доводи дружини про різницю характерів не заважали будувати спільний побут протягом майже 8 років у шлюбі та загалом майже 14 років у відносинах. Це свідчить про те, що вони вміють знаходити компроміси та врегульовувати непорозуміння мирним шляхом. Свій вклад у ведення спільного бюджету відповідач робить, віддавши своїй дружині дублюючу банківську заробітну картку, оскільки він офіційно працевлаштований і всю свою заробітну плату спільно із дружиною розраховує задля справедливого узгодження і розподілення на задоволення потреб сім`ї. У сторін є спільна малолітня дитина ОСОБА_5 і відповідач бажає, щоб дитина росла в повноцінній родині та враховувався інтерес дитини. Відповідач зацікавлений у збереженні нашої сім`ї. Вважає, що у сторін немає підстав для розірвання шлюбу.

Просив суд надати час з дружиною для примирення на строк 6 місяців, який є достатнім, оскільки:роздільне проживання не було наслідком втрати почуттів чи небажання жити разом, а було актом відповідального батьківства та виконання обов`язку щодо захисту життя дитини та її інтересів;у них зберігається повна фінансова довіра: дружина має доступ до його банківської картки та вона вільно нею може користуватися. Це підтверджує наявність міцного економічного та побутового фундаменту сім`ї; враховуючи, що дружина з дитиною перебувають у Німеччині, процес відновлення психологічної близькості та проведення розмов технічно складніший і довший, ніж для пар, що проживають в одному місті чи країні. Саме 6 місяців це необхідний строк для організації особистих зустрічей та, можливо, спільної терапії з психологом онлайн;- дитина вже пережила травму через переїзд в іншу країну та розлуку з відповідачем. Розлучення в такий нестабільний час стане для доньки подвійною травмою, яка може мати незворотні наслідки для її психіки; тривале перебування дружини закордоном, а відповідача в умовах воєнного стану в Україні, створює так званий «кризовий вакуум», де накопичені образи є суб`єктивними. Термін у 6 місяців дозволить вийти з цього стану та прийняти рішення на «холодну голову».

09.03.2026 від представника позивача до суду надійшла заява щодо надання строку примирення, в якій сторона позивача вважає заяву відповідача про надання строку на примирення необгрунтованою та такою, що направлена виключно на зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи. Задоволення вказаної заяви та надання строку на примирення протирічить інтересам позивача та порушує його право на свободу, оскільки укладення шлюбу в Україні є виключно добровільним і бажання завершити шлюб також є добровільним, а право безумовним. Право Позивачки на розірвання шлюбу не має залежати від думки Відповідача щодо цього та його незгоди. Посилання Відповідача на те, що насправді відносини не припинилися і це лише тимчасове непорозуміння - не відповідають дійсності, а також- не мають жодного значення для вирішення справи по суті. Сторони вже давно не перебувають у відносинах подружжя, а не просто не проживають разом через воєнний стан. У кожної зі сторін вже триває своє особисте життя, зокрема, Позивачка перебуває у відносинах з іншим чоловіком та не вважає за можливе і у жодному разі не бажає відновлення відносин з Відповідачем у будь якому форматі. Всі аргументи Відповідача про начебто збереження відносин та його небажання розірвати стосунки, які, до того ж, нічим не обгрунтовані, не мають ставити під загрозу вільний вибір Позивачки, з ким перебувати у стосунках та з ким будувати своє життя. Укладення шлюбу не означає, що Позивачка належить чоловікові та має залежати від його бажання та згоди розірвати шлюб. Враховуючи вищенаведене, враховуючи, що сімейні відносини фактично і давно припинені, а позивачка наполягає на розірванні шлюбу, просила відмовити у заяві Відповідача щодо надання строку для примирення та зупинення провадження і ухвалити рішення про розірвання шлюбу у передбачені законодавством строки.

У судовому засіданні відповідач підтримав заявлене клопотання і просить його задовольнити. Зазначив, що не хоче розлучитися з дружиною, для нього важливо, в тому числі інтереси дитини і вважає, що його дитина повинна виховуватись в повноцінній сім`ї. Сам по собі факт наявності складних періодів у подружньому житті, тимчасових непорозумінь не означає автоматично, що між сторонами вичерпано можливості для відновлення діалогу, узгодження позицій та примирення. Вказав, що сімейний конфлікт може бути врегульований шляхом комунікації сторін, обговорення проблемних питань та пошуку взаємоприйнятних рішень без розриву сімейних зв`язків, зокрема в інтересах спільної неповнолітньої дитини. Зазначив, що шлюбні відносини є тривалими, за цей час сформувалися стійкі сімейні зв`язки, спільна відповідальність за виховання спільної дитини і він зацікавлений у збереженні сім`ї, виявляє готовність до діалогу та примирення. На теперішній час позивач перебуває за кордоном, що об`єктивно ускладнює безпосередню комунікацію та унеможливлює швидке, змістовне і повноцінне обговорення питань. Для того, щоб примирення було реальним, необхідною є, щонайменше, організація особистої зустрічі сторін під час якої можливо обговорити сімейну ситуацію. З огляду на перебування позивача за кордоном, для здійснення таких кроків необхідний час на погодження можливості отримання відпустки або вільного періоду, організацію приїзду в Україну чи домовленість про зустріч в іншому місці, планування витрат часу на дорогу та перебування. За таких обставин строк для примирення тривалістю саме 6 місяців є об`єктивно обґрунтованим і співмірним із реальними можливостями здійснити практичні кроки до відновлення сімейних відносин. Відповідач наголосив, що має можливість і бажання вжити реальні заходи щодо збереження сім`ї, зокрема і виїзд за кордон задля збереження сім`ї і шість місяців це необхідний строк для організації особистих зустрічей та вжиття дієвих заходів задля збереження родини, а тому просив надати строк на примирення і провадження у справі зупинити .

У судовому засіданні позивач проти задоволення клопотання заперечує, зазначаючи про недоцільність надання такого строку. Вказала, що майже рік зважувалася на розірвання шлюбу, вона перебуває у інших стосунках, проживають вони в різних країнах, а тому подання позову є зваженим кроком і безповоротним і вважає надання строку на примирення недоцільним, оскільки вважає,що сім`я розпалася остаточно.

Представник позивача у судовому засіданні також заперечує проти задоволення заяви, зазначивши, що надання строку на примирення це право суду, а не обов`язок суду, а збереження шлюбу між сторонами не є можливим.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що клопотання необхідно задовольнити частково та надати сторонам строк на примирення.

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно вимог ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати 6 місяців.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку на примирення.

Відповідно до ч. 2 з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

З урахуванням проголошеної Конституцією України охорони сім`ї державою, відсутності згоди одного з подружжя (відповідача) на розірвання шлюбу, зокрема з огляду на ті обставини, що відповідач позовні вимоги не визнає, бажає примирення з позивачем і буде намагатись зберегти їх шлюб, про що ним заявлено у судовому засіданні, наявності у сторін малолітньої дитини, перебування сторін у шлюбі з 2018 року, суд, враховуючи конкретні обставини справи, вважає, що у справі відсутні дані, що вжиття судом заходів до примирення подружжя суперечитиме моральним засадам суспільства, і вважає за необхідне вжити заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України та зупинити провадження у справі, надавши сторонам строк для примирення терміном в 2 місяці, що служить інтересам збереження сім`ї.

Визначаючи такий строк, який необхідно надати сторонам для примирення, суд приймає до уваги те, що сторони перебувають у шлюбі тривалий час, мають малолітню дочку 2019 року народження, позов про розірвання шлюбу подано до суду 10.02.2026 року, провадження у справі відкрито 18.02.2026 року, і вже станом на час подання клопотання про надання строку на примирення пройшов майже один місяць, під час якого відповідач мав змогу вживати заходів до примирення. З огляду на вказане загальний строк на примирення буде близько трьох місяців, що з урахуванням тих обставин, що позивач перебуває наразі в іншій країні та воєнного стану в Україні буде достатнім строк для вжиття заходів до примирення сторін.

При визначенні строку для примирення, суд також виходить з того, що тривалість його має сприяти примиренню подружжя і не може призводити до необґрунтованого затримання розгляду справи, а тому клопотання відповідача задовольняє частково.

Заперечення позивача проти примирення не можуть бути перешкодою для його встановлення, оскільки відповідач бажає примиритися, має надію зберегти сім`ю і має право вжити заходів, спрямованих на це, а суд має право надати такий строк незалежно від бажання позивача, оскільки примирення не суперечить моральним засадам суспільства.

Керуючись ст. 111 СК України, ст.ст. 240, 251, 253, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення задовольнити частково.

Надати сторонам у справі про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення 2 (два) місяці, тобто до 24.05.2026 року.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зупинити до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Відмовити у задоволенні решти вимог клопотання.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено протягом п`яти днів - 27.03.2026 року

Суддя Ю.В. Апаллонова