УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.26 с-ще Тиврів 128/4266/25

2-о/145/13/2026

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванця В. Д. ,

за участю секретаря Крикливої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 2, у порядку окремого провадження, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дітей, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває справа за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дітей, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, заявник обґрунтував свою заяву тим, що 29.01.2024 Тиврівським районним судом Вінницької області розірвано шлюб між ним та ОСОБА_3 , якій відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_4 . Під час подачі позовної заяви сторонами було встановлено, що їх доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишаться проживати з батьком. До суду про стягнення аліментів з матері на утримання дітей заявник не звертався. На сьогоднішній день доньки проживають з батьком, про що свідчать витяги з реєстру територіальної громади. Крім того, рішенням Лука-Мелешківської сільської ради від 30.07.2025 № 138 затверджено висновок про встановлення факту проживання дітей з батьком. Заявник у повній мірі утримує своїх доньок, займається їх вихованням. Указує, що відсутній спір між батьками дітей щодо місця їх проживання та виховання одноособово батьком, про що свідчить нотаріально посвідчена заява заінтересованої особи ОСОБА_2 від 04.07.2025.Заявнику необхідно встановити факт самостійного виховання дітей для оформлення документів для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дітей та, зокрема для отримання відстрочки від мобілізації. Одним із документів, який необхідно для отримання відстрочки, це рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності такого юридичного факту або стану, і факт або стан, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (ст. 164, 180 СК України).

Суд зазначає, що доведення факту виховання та утримання дітей лише батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічна матір не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, що безумовно впливає на їх прав і інтереси. Такий факт утримання дітей лише батьком, без будь-якої участі матері у вихованні та утриманні дітей не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

При цьому посилання заявника на те, що він не звертався до суду з позовною заявою про стягнення з матері аліментів на утримання їх спільних дітей, на висновок служби у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради про встановлення факту проживання неповнолітніх дітей з батьком, а також на те, що матір не бере участі у вихованні двох доньок, по суті і свідчить про наявність спору між заявником (батьком) та біологічною матір`ю щодо того, хто саме виховує та утримує дітей, та вказує на відсутність такої ознаки окремого провадження як безспірність.

Крім того, суд звертає увагу на те, що проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а визначення місця проживання дитини з батьком не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину.

Водночас заінтересована особа ОСОБА_2 подала до суду заяву від 21.01.2026 про розгляд справи без її участі, в якій, зокрема, вказала, що вона визнає позов, згідно з її заявою до служби у справах дітей - лише на три роки, і в разі непередбачуваних обставин із заявником, зобов`язується виховувати та утримувати двох доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Отже, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі матері дітей у їх вихованні, матеріальному забезпеченні/утриманні, а отже, питання, заявлене заявником у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій біологічної матері дітей та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні.

У постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналогічна норма закріплена у ч. 4 ст. 315 ЦПК України, згідно з якою суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, суд дійшов висновку про наявність у справі спору про право, зокрема, спору щодо участі біологічної матері у вихованні та утриманні своїх дітей та/або ухилення від такої участі, тому дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, відповідно, такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, а тому суд вважає, що заяву слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що він має право звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дітей, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право вирішити спір шляхом подачі позову на загальних підставах.

Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Іванець В. Д.