УХВАЛА

27 березня 2026року

м. Київ

справа № 524/4013/25

провадження № 61-3861ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 січня 2026 року у справі за позовом комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року КП «Кременчукводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути в рівних частинах з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 4 589,03 грн (в тому числі за абонентське обслуговування в сумі 875,58 грн), нараховані на суму заборгованості 3% річних у сумі 24,64 грн, інфляційні втрати у сумі 52,53 грн, пеню у сумі 20,81 грн; вирішити питання щодо понесених позивачем судових витрат.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Кременчукводоканал» заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, з урахуванням 3% річних, індексу інфляції та пені, у тому числі - плати за абонентське обслуговування, у сумі 4 687,01 грн, судові витрати в сумі 3 028,00 грн та 80,00 грн адміністративного збору за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У задоволенні вимог КП «Кременчукводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Крім того, ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2025 року залишено без змін.

21 березня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою (надійшла до суду 24 березня 2026 року), у якій просить скасувати у повному обсязі постанову Полтавського апеляційного суду у справі за позовом КП «Кременчукводоканал» до неї та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 порушила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову Полтавського апеляційного суду

від 19 січня 2026 року вона отримала засобами поштового зв`язку лише 23 лютого 2026 року, на підтвердження чого надала відповідні докази.

Врахувавши наведені обставини, взявши до уваги, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції проводився у порядку письмового провадження, а також наявність доказів отримання заявницею копії постанови Полтавського апеляційного суду від 19 січня 2026 року засобами поштового зв`язку 23 лютого 2026 року, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 та поновлення строку на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України до категорії малозначних віднесено справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі складає 4 687,01 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (30 х 3 328 грн = 99 840грн). Таким чином ця справа відноситься до категорії малозначних.

В ухвалі Автозаводського районного суду міста Кременчука від 12 травня 2025 року про відкриття провадження підкреслено, що ця справа є малозначною. Заперечень щодо цього заявницею у касаційній скарзі не висловлено.

Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода заявниці з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами не свідчить про те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи.

Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду цієї справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій. Відповідач у цій справі не має права вимагати касаційного перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише з метою проведення ще одного слухання справи, переоцінки доказів.

Таким чином випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, не довела наявності винятків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частини другої статті 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 19 січня 2026 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 січня 2026 року у справі за позовом комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович