Справа № 465/556/25 Головуючий у 1 інстанції: Баран О.І.
Провадження № 22-ц/811/2457/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 494843-КС-003 від 13.05.2024 на загальну суму 158 747,16 грн.

Позов обгрунтований тим, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 494843-КС-003 від 13.05.2024. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, вказану ним при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 158 747 (сто п`ятдесят вісім тисяч сімсот сорок сім) гривень 16 копійок заборгованості за кредитним договором № 494843-КС-003 від 13.05.2024.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 00 копійок судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 465/556/25 (номер судового провадження 2/465/1920/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Наголошує на тому, що він не укладав Договір кредиту, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував процентну ставку та інші умови кредитування. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч, 3 ст. 509 та ч, 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 108147,16 грн не є співрозмірною тілу кредиту в розмірі 44000,00 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування кредитом. Просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом (44000,00 грн), оскільки нарахування за коротостроковою позикою процентів у 2,5 рази більше тіла кредита свідчить лише про бажання кредитора збагатитися за мій рахунок та призведе до скрутного матеріального становища позичальника. Вимоги позивача в частині стягнення боргу за нарахованою комісією в розмірі - 6600,00 грн не підлягають задоволенню, оскільки умови кредитних договорів про комісією є нікчемними, на що не звернув увагу суд першої інстанції під час розгляду справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «Бізнес Позика» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому неявка учасників відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Судом встановлено, що 13.05.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 494843-КС-003 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 30-39).

Укладення договору підтверджується і візуальною формою послідовності дій клієнта, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 494843-КС-003 від 13.05.2024 (а.с.60-61).

Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету Договір не було б укладено.

До укладання Договору сторони підписали пропозицію укласти договір (оферта) в якій визначили предмет Договору, порядок надання кредиту, порядок розрахунку процентів, права та обов`язки сторін, порядок та строки повернення кредиту, відповідальність та ін. (а.с. 40-49).

13 травня 2024 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 494843-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 50-59).

Також до матеріалів справи долучено Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» затверджені наказом директора ТОВ «Бізпозика» від 02.04.2024 № 9-ОД (а.с. 65-84).

Відповідно до п. 6.4 Правил, позичальнику також нараховується і позичальник повинен сплатити кредитодавцю комісію за видачу кредиту (якщо умови договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) у розмірі, який затверджено в Договорі про відкриття кредитної лінії та комісію за видачу додаткових грошових коштів у кредит, у розмірі, який зазначено в договорі (додатковій угоді) про внесення змін у договір про відкриття кредитної лінії.

Комісія за видачу кредиту є іншою складовою плати за користування позичальником наданою сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Комісія за видачу кредиту нараховується, а позичальник повинен сплатити комісію за видачу кредиту, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (в тому числі, і у випадку видачі додаткових грошових коштів) (п. 6.5. Правил) (а.с. 74-75).

Відповідно до п. 2.1 Договору, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит (а.с. 30).

Умовами укладеного Договору та Паспортом споживчого кредиту сторонами погоджено: суму кредиту - 44 000,00 грн (п. 2.6. Договору); строк кредиту - 24 тижні (169 дні) з 13.05.2024 по 28.10.2024 (п. 2.3, п.п.2.12, 2.13. Договору); дату повернення кредиту - 28.10.2024 (п. 2.7. Договору); тип процентної ставки - фіксований (п. 2.4. Договору); стандартну процентну ставку - 1,50000000% / знижену процентну ставку - 1,14950134 (п. 2.4. Договору); комісію за надання кредиту - 6 600,00 грн, що нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (п. 2.5. Договору); орієнтовну загальну вартість кредиту - 130 408,34 грн (п. 2.8. Договору); загальні витрати за споживчим кредитом - 86 408,34 грн (п. 2.9. Договору) (а.с. 30-31).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати позичальнику Кредит в сумі вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок Позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору (а.с. 31).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів (а.с. 31).

Відповідно до п. 3.2.2. Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору (а.с. 31).

Пунктом 3.2.3 Договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору (а.с. 31).

Пунктом 4.1.2. Договору встановлено право позичальника протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. В такому випадку Позичальник зобов`язаний протягом 7 календарних днів повернути Кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення включно за ставкою, встановленою п. 2.4. цього Договору та сплатити комісію за надання кредиту (а.с. 32).

Згідно з п.6.2. Договору встановлено, що закінчення строку (терміну) дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення та/або невиконання умов договору, які мали місце під час дії Договору (а.с. 35).

Пунктом 7.3. Договору визначено, що підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що до укладання договору позичальник отримав від кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту, ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті Кредитодавця (а.с. 36-37).

Сторони у п. 7.11. Договору погодили порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, зокрема таке: спочатку договір підписує позичальник одноразовим ідентифікатором, який був згенерований та надісланий позичальнику узгодженим каналом комунікації, потім договір підписує уповноважений представник кредитодавця кваліфікованим електронним підписом з кваліфікованою електронною позначкою часу (а.с. 38).

Сторони узгодили, що каналами комунікації для цілей направлення одноразового ідентифікатора є: - надсилання одноразового ідентифікатора у СМС-повідомленні на фінансовий номер Позичальника; - надсилання одноразового ідентифікатора повідомленням з використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, тощо) за реквізитами, вказаними Позичальником; - електронним листом на електронну пошту Позичальника; - шляхом здійснення дзвінку на фінансовий номер Позичальника та повідомлення одноразового паролю (а.с. 38).

Відповідно до п. 7.12. Договору спосіб перерахування кредиту затверджено в безготівковій формі, шляхом переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору (а.с. 38).

У розділі 8 Договору зазначено такі персональні дані позичальника: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_2 , виданий Стрийським МВ ГУ ДМС України у Львівській області 16.11.2012, місце проживання: АДРЕСА_1 тел.: НОМЕР_3 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахунок позичальника: НОМЕР_4 (а.с. 39, 49, 59, 63).

Паспорт споживчого кредиту також містить детальний порядок повернення кредиту, із встановленням кількості періодичних платежів, періодичності їх внесення, залишку суми кредиту після сплати поточного платежу, суми кредиту до сплати, нарахованих процентів до сплати та суми платежу до сплати.

Так, позивач видав відповідачу кредит у розмірі 44 000,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_4 , вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується Анкетою клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/) від 15.01.2025 (а.с. 63).

На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за Договором до позовної заяви додано інформаційну довідку №2904/01 від 17.01.2025, видану ТОВ «Платежі Онлайн», з якої вбачається перерахування відповідачу суми в розмірі 44 000,00 грн, на номер банківської картки НОМЕР_4 з приміткою «Перерах. Коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 зг. до кредитного дог. № 494843-КС-003 від 13.05.2024 Без ПДВ» (а.с. 64).

Випискою про рух коштів, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (, місцезнаходження: 04082, м .Київ, вул. Автозаводська, 54/19) також підтверджено зарахування 13.05.2024 переказу на картку відповідача № НОМЕР_5 (а.с. 144 зворот).

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надав інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в банку емітовано картку № НОМЕР_4 (а.с. 143).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість ОСОБА_1 за Договором, станом на 14.01.2025, становить 158 747,16 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 44 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 108 147,16 грн; та суми простроченої сплати комісії за надання кредиту у розмірі 6 600,00 грн (а.с. 20-23).

Вказане також стверджується довідкою про стан заборгованості ОСОБА_1 за договором № 494843-КС-003 від 13.05.2024 станом на 16.01.2025 (а.с. 24).

Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення ОСОБА_1 із ТОВ «Бізнес Позика» договору про надання кредиту № 494843-КС-003, отримання відповідачем коштів позики у розмірі 44 000 грн, порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом позики та процентами, які не сплачені боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він не укладав договір кредиту є необгрунтованими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що він незгідний з розрахунками позивача, однак ОСОБА_1 не спростував надані розрахунки заборгованості, власні розрахунки заборгованості не надав, доказів наявності спору між сторонами щодо ненадання кредиторами коштів за кредитним договором суду не надав, тому такі доводи не заслуговують на увагу. Крім того, за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 3 ст. 42 Конституції України позивач включив у договір із споживачем умови, які є несправедливими щодо нарахувань відсотків є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 помилково ототожнив проценти за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору та компенсацію (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором. Як убачається з розрахунку заборгованості, позивач не нараховував штраф та пеню за не виконання зобов`язання відповідачем.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов у частині стягнення комісії з відповідача підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Отже, чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 6.4 Правил позичальнику також нараховується і позичальник повинен сплатити кредитодавцю комісію за видачу кредиту (якщо умови договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) у розмірі, який затверджено в Договорі про відкриття кредитної лінії та комісію за видачу додаткових грошових коштів у кредит, у розмірі, який зазначено в договорі (додатковій угоді) про внесення змін у договір про відкриття кредитної лінії.

Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

За таких обставин, сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 6 600,00 грн, що не суперечить наведеним вище вимогам закону.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 27.03.2026

Головуючий

Судді