провадження № 22-ц/824/2716/2026
головуючий у суді І інстанції Ткач М.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діна Петрівна звернулась до суду з поданням про примусове проникнення до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 з метою проведення її опису та арешту, а також проведення майнового стану боржника за адресою знаходження нерухомого майна для належного виконання виконавчого документу в повному обсязі.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. знаходиться виконавче провадження №72065883 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/5676/15, виданого Оболонським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 78 200,96 доларів США. 19 червня 2023 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей та направлено постанову сторонам виконавчого провадження. Рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснено. Згідно з відповіді КП КМР «КМ БТІ» від 12 грудня 2024 року №062/14-13439 боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки. Виконавцем неодноразово здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна ОСОБА_1 , а саме 18 вересня 2024 року, 10 лютого 2025 року, 20 березня 2025 року, з метою перевірки майнового стану боржника, проте потрапити до житлового приміщення боржника не виявляється можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчиняє, про що складено відповідні акти. Також на адресу боржника неодноразово надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. Отже, ухилення боржника від виконання рішення, яке виражається як в діях, так і у бездіяльності, підтверджується матеріалами виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні з 2016 року, а саме боржником не було вчинено жодних дій, спрямованих на виконання, або часткового виконання рішення, не зважаючи на те, що про відкриття виконавчого провадження він був повідомлений у встановленому законом порядку, жодні пояснення, щодо тяжкого матеріального становища, хвороби, або інших обставин, які б виключали можливість боржника виконати рішення суду, боржник не надав. У зв`язку із викладеним приватний виконавець звертається до суду з даним поданням.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника відмовлено.

Не погоджуючись із указаною ухвалою Мойсеєнко Діна Петрівна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що приватним виконавцем 20 червня 2023 року боржнику ОСОБА_1 за адресою вказаною у виконавчому документі, рекомендованим поштовим відправленням було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, (поштовий трекінг 526). Проте, боржник не отримав вказаного листа, який в подальшому повернувся відправнику з відміткою про закінченням терміну зберігання. Викладене спростовує ті обставини, які суд зазначає в ухвалі, що боржника не було належним чином повідомлено про відкрите виконавче провадження. Данні факти повідомлялось в суді, при розгляді подання, проте не були прийняті судом до уваги.

Вказує, що судом також не було взято до уваги ті обставини, що з рахунку боржника систематично списуються грошові кошти, в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду. Зокрема, платіжні інструкції про списання з рахунків боржника грошових коштів доводить факт того, що боржник обізнаний про обов`язок виконання судового рішення та ухилення боржника впродовж тривалого проміжку часу від виконання фінансових зобов`язань, покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року у справі № 2/756/5676/15. Зазначає, що неодноразово приватний виконавець надсилав та вкладав у поштову скриньку боржника виклики до приватного виконавця, які залишилися без виконання, тричі приватний виконавець приходив за місцем зареєстрованого проживання боржника з метою встановлення обсягу наявного в боржника майна, проте двері не відчинили.

Звертає також увагу, що пунктом 8 розділу І Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, визначено що акт - це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.Зауважує, що виконавцем при складанні актів приватного виконавця не вчинялась жодна виконавча дія, визначена статті 53 Закону №1404-VІІІ, або інша виконавча дія де присутність понятих є обов`язковим згідно Закону. Вказаними актами приватного виконавця лише зафіксовано певні факти, а саме ненадання доступу боржником до майна, задля вчинення виконавчих дій, а тому є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що виконавець склав акти приватного виконавця без дотримання вимог чинного законодавства.

Звертає увагу, що боржник може не отримувати кореспонденцію, ігнорувати вимоги виконавця та норми чинного законодавства, і до нього не можна буде засовувати жодних заходів впливу, бо він то начебто не знає про відкрите виконавче провадження та про наявне рішення суду, яке ухвалене майже 10 років тому, та яке не одноразово перебувало на виконанні в органах ДВС.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли.

10 березня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника ОСОБА_1 - адвоката Черних Т.С.

В обґрунтування клопотання вказує, що представник не має змоги прибути в судове засідання.

Розглянувши відповідне клопотання колегія апеляційного суду не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на таке.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 повідомлявся Київським апеляційним судом належним чином про призначення розгляду справи на 10 березня 2026 року, що підтверджено судовою повісткою направленою 18 лютого 2026 року. Отже, ОСОБА_1 був повідомлений про дату засідання за місяць до засідання, тобто завчасно.

Доводи про відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутністю змоги прибути в судове засідання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки взагалі не указані обставини та докази, які свідчать про неможливість прибуття в судове засідання з урахуванням повідомлення сторони боржника про розгляд справи за місяць до судового засідання.

Відтак, наведені причини не можуть бути визнані поважними.

Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи апеляційний суд виходить із тих обставин, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Стороною заявника не указані причини, які унеможливлюють вирішення спору за його відсутності.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян.

Як зазначено у ст.30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканість житла.

У ч.ч.1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц, приватний (державний) виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння. Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Виходячи з викладеного, для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Так, відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України).

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни перебуває виконавче провадження №72065883, з примусового виконання виконавчого листа №2/756/5676/15, виданого 20 травня 2016 року Оболонським районним судом міста Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 78 200,96 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни від 19 червня 2023 року було відкрито виконавче провадження №72065883 та боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У підтвердження направлення зазначеної вище постанови боржнику, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Мойсеєнко надала фіскальний чек від 20 червня 2023 року.

Однак, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до відомостей «Укрпошти», про відслідковування трекінгу відправлення за № 526 дані про його відправлення на даний час відсутні, оскільки не зареєстровані в системі, відтак, постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 червня 2023 року не вручена боржнику ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 19 червня 2023 року, у межах виконавчого провадження №72065883, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 9 серпня 2023 року, у межах виконавчого провадження №72065883, накладено арешт все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 11 червня 2024 року, у межах виконавчого провадження №72065883, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 грудня 2024 року, на запит виконавця, згідно з даними реєстрових книг підприємства квартира АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1 грудня 2006 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 лютого 2025 року щодо суб`єкта ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до якого у Реєстрі прав власності про нерухоме майно відомості відсутні.

Згідно із відповіддю на запит до Міністерства внутрішніх справ України №284567677 від 4 серпня 2025 року, за ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано.

Як вбачається з матеріалів, 10 лютого 2024 року приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. винесено виклик приватного виконавця, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 20 лютого 2024 року щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

Згідно з акта приватного виконавця від 18 вересня 2024 року, виходом приватного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено , що на неодноразові дзвінки двері квартири ніхто не відчинив. Перевірити майновий стан боржника за вказаною адресою не виявилось можливим.

Відповідно до акта приватного виконавця від 10 лютого 2025 року, за участі двох понятих встановлено, виходом приватного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено , що на неодноразові дзвінки двері квартири ніхто не відчинив. Перевірити майновий стан боржника за вказаною адресою не виявилось можливим. У дверях квартири та у поштовій скриньці для боржника ОСОБА_1 залишено виклик приватного виконавця щодо обов`язкової явки на прийом виконавця 20 лютого 2025 року з приводу виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва по справі №2/756/5676/15.

Згідно із акта приватного виконавця від 20 березня 2025 року, виходом приватного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на неодноразові дзвінки двері квартири ніхто не відчинив. Перевірити майновий стан боржника за вказаною адресою не виявилось можливим.

Звертаючись до суду з даним поданням приватний виконавець вказував на те, що примусове проникнення до житла боржника за адресою: АДРЕСА_1 , є єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, оскільки іншого майна у боржника не виявлено.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про намір приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П.примусового проникнення до житла, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження боржнику направлено не було. Також відсутні докази про отримання боржником вимоги про необхідність надання доступу до квартири АДРЕСА_3 .

Приватним виконавцем не доведено факту умисного невиконання боржником рішення суду та свідомого недопущення виконавця в квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 був обізнаним про відкриття виконавчого провадження відносно нього не вказують на перешкоджання виконавцю у доступі до нерухомого майна та вчиненню відповідних виконавчих дій.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття провадження. Посилання виконавця на те, що ним 20 червня 2023 року боржнику ОСОБА_1 за адресою вказаною у виконавчому документі, рекомендованим поштовим відправленням було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, (поштовий трекінг 526) суд не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до відомостей «Укрпошти», про відслідковування трекінгу відправлення за № 526 дані про його відправлення на даний час відсутні, оскільки не зареєстровані в системі. Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 червня 2023 року не була вручена боржнику ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, що надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 560/6452/22 зазначено, що законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених законом на останніх. Така вимога закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

Відсутність доказів направлення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інших постанов, прийнятих державним виконавцем у межах виконавчого провадження з метою виконання судового рішення боржнику свідчить про порушення прав останнього бути обізнаним про хід виконавчого провадження та на здійснення своєчасних процесуальних заходів для запобігання порушенню його прав та охоронюваних законом інтересів (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 380/9077/22).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц (провадження № 61-7463св19), боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Матеріали справи не містять доказів отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржником.

Враховуючи викладене, відсутні достатні підстави для задоволення подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівнизалишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба