Справа № 545/4543/25
Провадження № 2/545/30/26
"25" березня 2026 р. м. Полтава
Полтавський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді Зуб Т.О.,
за участю секретаря судового засідання Пінчук З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шерстюк Анастасія Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,-
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шерстюк А.О.,звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько- ОСОБА_3 . За життя останній заповітів не складав та не посвідчував. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної ділянки, яка розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області площею 0.15 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та житлового будинку АДРЕСА_1 . На підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є доньками померлого, Державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, 21 грудня 2009 року, заведена спадкова справа № 825/2009. Також, у березні 2025 року позивач звернулась до Державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину згідно закону на вищевказане майно. Однак, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. від 11.03.2025 року за № 02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців, відсутністю правовстановлюючих документів та визнання права власності на все спадкове майно, яке належало спадкодавцю.
Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 04.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 16.02.2026 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача- адвокат Шерстюк А.О. надала заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 двічі не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавала. Сповіщалася про дату та час судового засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд, ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наданих доказів.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дочками ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
За життя останній заповітів не складав та не посвідчував. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, яка розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області площею 0.15 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та житлового будинку АДРЕСА_1 .
Мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 110).
Відповідно до Довідки Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади Виконавчого комітету Полтавської міської ради за № 01-16-03.4-03/13 від 17.03.2025 року- згідно погосподарської книги №16 на 2006-2010 роки, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано у тому числі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 12).
На підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є доньками померлого, Державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, 21 грудня 2009 року, заведена спадкова справа № 825/2009. Також, у березні 2025 року позивач звернулась до Державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину згідно закону на вищевказане майно. Однак, Постановою Державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. від 11.03.2025 року за № 02-31, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Зокрема, зі змісту вказаної постанови вбачається, що згідно ст. 1261 ЦКУ спадкоємцями померлого ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , за заявою яких 21.12.2009 року було відкрито спадкову справу № 825/2009. В заяві спадкоємці зазначили, що окрім них спадкоємцем є дружина померлого ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. До Полтавської державної нотаріальної контори, звернулась ОСОБА_1 з питання про видачу свідоцтва про право на спадщину згідно закону, на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку, площею 0,15 га., передану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться в с. Макухівка, Ковалівської сільської ради, Полтавського району Полтавської області, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 . Проте, враховуючи неможливість встановлення кола спадкоємців, відсутність правовстановлюючих документів на належне спадкоємцю майно, дані факти унеможливлюють видачу свідоцтв про право на спадщину та проведення державної реєстрації права власності (а.с. 9-10).
Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.
Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.1989 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1986, ОСОБА_3 одноособово успадкував житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 32 кв.м, що розташований на земельній ділянці 0,15 га в с. Макухівка Полтавського району Полтавської області (а.с. 13).
Згідно довідки ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» № 3839 від 10.04.2025 року реєстрація права вланості на вищевказаний будинок не проводилася (а.с. 11).
Стороною позивача надана технічна документація на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, я якої вбачається, що він побудований у 1953 році, а погосподарські будівлі у 1974р. (а.с. 20-22).
Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю III-ПЛ №009429 на підставі рішення Ковалівської сільської Ради народних депутатів ОСОБА_3 також на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,15 гектарів в межах згідно планів, розташовану на території с. Макухівка Ковалівської сільської Ради народних депутатів для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 14, 15-19).
За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення.
Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
В даному випадку спадщина у вигляді 1/2 частки земельної ділянки та житлового будинку належить ОСОБА_1 з часу її відкриття. Як спадкоємець, позивачка має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобов`язана утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у нотаріальному порядку.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна та оформити спадщину, зареєструвати право власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за останньою права власності на 1/2 частку земельної ділянки та житлового будинку.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268-1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шерстюк Анастасія Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в порядку спадкування за закономпісля померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , право власності на:
-1/2 житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т. О. Зуб