ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 2-471/2010

Провадження № 22-ц/820/1114/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Костенка А.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення до виконання,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року видано дублікати виконавчих листів у справі №2-471/10 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованості солідарно в сумі 17437,22 доларів США та 8645, 98 грн. заборгованості та 773,47 грн. з сплоченого судового збору.

Поновлено ПАТ АБ «Укргазбанк» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості солідарно в сумі 17437,22 доларів США та 8645,98 грн. заборгованості та 773,47 грн. з сплоченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 19 березня 2026 року подав апеляційну скаргу.

Одночасно із апеляційною скаргою апелянт звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначив, що йому не було відомо про існування судового провадження, він не брав участі у справі та не отримував з суду жодних повісток чи повідомлень, а про наявність ухвали від 19 лютого 2020 року дізнався лише 04 березня 2026 року.

Колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Ухвала суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження, постановлена 19 лютого 2020 року.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи; 2) пропуску строку внаслідок обставин непереборної сили.

Тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку є імперативною підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 200/13452/18 (провадження № 61-8954св23).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 130). Матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення суду про зміну місця проживання, тому твердження апелянта в цій частині є безпідставними.

Крім того, судове рішення було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що надавало апелянту можливість ознайомитися з його змістом. Незважаючи на це, апеляційну скаргу подано лише 19 березня 2026 року, тобто зі спливом значного часу понад шість років з дня ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема у справі «Пономарьов проти України», зазначив, що сторони повинні вживати заходів для того, щоб дізнаватися про стан відомого їм судового провадження.

Для цілей перевірки дотримання особою, яка бере участь у справі, процесуальних строків, визначених законом, суди мають керуватися нормами процесуального права та враховувати фактичні обставини справи. Посилання особи на свою необізнаність не може розцінюватися як безумовний факт підтвердження або спростування таких обставин.

Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та від нього залежних дій для оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апелянтом не надано.

Виходячи з того, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня ухвалення судового рішення (понад шість років з моменту його проголошення), а заявник був обізнаний про розгляд справи, проте не скористався своїми процесуальними правами на подання апеляційної скарги у встановлений законом строк і не навів обставин непереборної сили, колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав для застосування частини другої статті 358 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 352, 356, 358, 381, 389, 390 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення до виконання.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко