ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Девелопмент-Д»

на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року про відмову у забезпеченні позову

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Девелопмент-Д» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Девелопмент-Д» (далі ТОВ «Вест Девелопмент-Д») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

07 листопада 2025 року ТОВ «Вест Девелопмент-Д» подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; та на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

- заборони ОСОБА_1 особисто, а також через інших осіб вчиняти будь-які дії та укладати будь-які договори щодо відчуження земельної ділянки площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

- заборони усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчинення будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтовувалась тим, що предметом позову є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вест Девелопмент-Д» земельної ділянки площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказував, що 20 листопада 2007 року ТОВ «Вест Девелопмент-Д» набуло у власність земельну ділянку площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З дати набуття у власність вказаних земельних ділянок ТОВ «Вест Девелопмент-Д» ніколи не вживало жодних дій та не приймало жодних рішень, які б прямо чи опосередковано свідчили та/або сприяли відчуженню земельних ділянок в будь-якій формі у власність третіх осіб, ніколи і нікому не передавало оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, не видавало довіреностей на представництво інтересів товариства з питань відчуження земельних ділянок у власність третіх осіб тощо. Загальні збори учасників ТОВ «Вест Девелопмент-Д» ніколи не приймали рішення щодо надання згоди на відчуження цих земельних ділянок, а директор ОСОБА_3 ніколи не підписував та не укладав будь-які правочини щодо відчуження земельних ділянок.

Однак, представник ТОВ «Вест Девелопмент-Д» адвокат Максименко К.М. дізнався, що 27 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. було посвідчено договори купівлі-продажу земельних ділянок від 27 травня 2010 року за № 975 та № 976, відповідно до яких ТОВ «Вест Девелопмент-Д» в особі директора Затуловського О.Л. нібито передало у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:315:0014, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером :03:315:0015, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

ТОВ «Вест Девелопмент-Д» заперечує факт укладення вказаних вище договорів та вказує на те, що директор ОСОБА_3 не виконував рукописні записи « ОСОБА_3 » та не проставлявся власноручний підпис в розділі «Підписи» у графі «1. Продавець (в особі представника)» в таких договорах.

У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2024 року у справі № 201/3782/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти за договором позики від 29 березня 2023 року в розмірі 800 000,00 доларів США.

ТОВ «Вест Девелопмент-Д» переконаний, що судовий спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості був створений штучно, з метою подальшого узаконення протиправного заволодіння земельними ділянками з кадастровими номерами :03:315:0014 та :03:315:0015.

ТОВ «Вест Девелопмент-Д» ставить під сумнів дійсність договору від 29 вересня 2023 року та розписки від 29 вересня 2023 року, відповідно до яких ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 у борг 800 000,00 доларів США. Вказаний вище договір та розписка за своєю суттю є фраудаторним правочином.

У подальшому, за наслідками виконавчого провадження № 75481533, спірні земельні ділянки перейшли до ОСОБА_1 на підставі свідоцтв від 26 березня 2025 року, виданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованих в реєстрі за № 509 та № 510.

Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем, який заволодів земельними ділянками незаконно, без відповідної правової підстави, оскільки отримав їх в рахунок погашення боргу на підставі фраудаторного правочину від ОСОБА_2 , який не мав жодних прав на ці земельні ділянки.

Позивач вважав, що між сторонами дійсно виник спір щодо земельних ділянок, які вибули з володіння ТОВ «Вест Девелопмент-Д» у наслідок вчинення злочинних дій, а саме підробки підпису директора ОСОБА_3 на договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 27 травня 2010 року за № 975 та № 976.

Крім того, позивач вказував, що на час подання заяви про забезпечення позову на веб-сайті olx.ua міститься оголошення за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміщене користувачем під ніком "Святослав", наступного змісту: «Продаж двух земельних ділянок у АДРЕСА_1 і 4. Кадастрові номери ділянок :03:315:0014 і :03:315:0015. Загальна площа 0,2392 га, Продаються разом. Срочна продажа. Торг. Усі питання по телефону. Якщо не відповідаю передзвоню.».

На переконання позивача зазначена обставина обґрунтовано свідчить про намір ОСОБА_1 відчужити спірні земельні ділянки.

У разі продажу спірних земельних ділянок виконання можливого судового рішення про витребування майна від ОСОБА_1 буде неможливим.

Крім того, черговий перепродаж спірних земельних ділянок може бути здійснений на користь добросовісного набувача, що унеможливить їх витребування з його володіння та, як наслідок, змушуватиме ТОВ «Вест Девелопмент-Д» самостійно шукати компенсації своїх збитків.

Таким чином, позивач вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів ТОВ «Вест Девелопмент-Д», за захистом яких воно звернулося до суду.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року у задоволенні заяви ТОВ «Вест Девелопмент-Д» про забезпечення позову відмовлено.

У поданій 25 листопада 2025 року апеляційній скарзі ТОВ «Вест Девелопмент-Д», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позивачем доведено існування реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Позивачем у заяві зазначено причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, що у разі, якщо позов не буде забезпечено, то це порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що позивачем не доведено факт того, що невжиття саме таких за обсягом заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. пункти 40-43, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23)).

З матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову за своїм змістом відповідає вимогам статті 151 ЦПК України і відповідає суті інституту забезпечення позову, як гарантії дотримання прав позивача в разі ухвалення судом рішення на його користь.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач зазначав, що предметом позову у справі, що переглядається, є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вест Девелопмент-Д» земельної ділянки площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказував, що 20 листопада 2007 року ТОВ «Вест Девелопмент-Д» набуло у власність земельну ділянку площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З дати набуття у власність вказаних земельних ділянок ТОВ «Вест Девелопмент-Д» ніколи не вживало жодних дій та не приймало жодних рішень, які б прямо чи опосередковано свідчили та/або сприяли відчуженню земельних ділянок в будь-якій формі у власність третіх осіб, ніколи і нікому не передавало оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, не видавало довіреностей на представництво інтересів товариства з питань відчуження земельних ділянок у власність третіх осіб тощо. Загальні збори учасників ТОВ «Вест Девелопмент-Д» ніколи не приймали рішення щодо надання згоди на відчуження цих земельних ділянок, а директор ОСОБА_3 ніколи не підписував та не укладав будь-які правочини щодо відчуження земельних ділянок.

Однак представник ТОВ «Вест Девелопмент-Д» адвокат Максименко К.М. дізнався, що 27 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договори купівлі-продажу земельних ділянок від 27 травня 2010 року за № 975 та № 976, відповідно до яких ТОВ «Вест Девелопмент-Д» в особі директора Затуловського О.Л. нібито передало у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:315:0014, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером :03:315:0015, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

ТОВ «Вест Девелопмент-Д» заперечує факт укладення вказаних вище договорів та вказує на те, що директор ОСОБА_3 не виконував рукописні записи « ОСОБА_3 » та не проставлявся власноручний підпис в розділі «Підписи» у графі «1. Продавець (в особі представника)» в таких договорах.

У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2024 року у справі № 201/3782/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти за договором позики від 29 березня 2023 року в розмірі 800 000,00 доларів США.

ТОВ «Вест Девелопмент-Д» переконаний, що судовий спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості був створений штучно, з метою подальшого узаконення протиправного заволодіння земельними ділянками з кадастровими номерами :03:315:0014 та :03:315:0015.

ТОВ «Вест Девелопмент-Д» ставить під сумнів дійсність договору від 29 вересня 2023 року та розписки від 29 вересня 2023 року, відповідно до яких ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 у борг 800 000,00 доларів США. Вказаний вище договір та розписка за своєю суттю є фраудаторним правочином.

У подальшому, за наслідками виконавчого провадження № 75481533, спірні земельні ділянки перейшли до ОСОБА_1 на підставі свідоцтв від 26 березня 2025 року, виданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованих в реєстрі за № 509 та № 510.

Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем, який заволодів земельними ділянками незаконно, без відповідної правової підстави, оскільки отримав їх в рахунок погашення боргу на підставі фраудаторного правочину від ОСОБА_2 , який не мав жодних прав на ці земельні ділянки.

Позивач вважав, що між сторонами дійсно виник спір щодо земельних ділянок, які вибули з володіння ТОВ «Вест Девелопмент-Д» у наслідок вчинення злочинних дій, а саме підробки підпису директора ОСОБА_3 на договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 27 травня 2010 року за № 975 та № 976.

Крім того, позивач вказував, що на час подання заяви про забезпечення позову на веб-сайті olx.ua міститься оголошення за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміщене користувачем під ніком "Святослав", наступного змісту: «Продаж двух земельних ділянок у АДРЕСА_1 і 4. Кадастрові номери ділянок :03:315:0014 і :03:315:0015. Загальна площа 0,2392 га, Продаються разом. Срочна продажа. Торг. Усі питання по телефону. Якщо не відповідаю передзвоню.».

На переконання позивача зазначена обставина обґрунтовано свідчить про намір ОСОБА_1 відчужити спірні земельні ділянки.

У разі продажу спірних земельних ділянок виконання можливого судового рішення про витребування майна від ОСОБА_1 буде неможливим.

Крім того, черговий перепродаж спірних земельних ділянок може бути здійснений на користь добросовісного набувача, що унеможливить їх витребування з його володіння та, як наслідок, змушуватиме ТОВ «Вест Девелопмент-Д» самостійно шукати компенсації своїх збитків.

Таким чином, позивач вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів ТОВ «Вест Девелопмент-Д», за захистом яких воно звернулося до суду.

Колегією суддів встановлено, що згідно відповіді № 2470528 від 17 березня 2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 26 березня 2025 року № 510, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., набув право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015 (а.с.86).

Згідно відповіді № 2470512 від 17 березня 2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 26 березня 2025 року № 509, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., набув право власності на земельну ділянку площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014 (а.с.87).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами існує спір щодо об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 звертав увагу, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права власника в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування.

За таких обставин, враховуючи предмет спору та ціну позову, колегія суддів дійшла висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Тож, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 зазначив, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Крім цього, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece від 19 березня 1997 року).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову у випадку існування загрози його невиконання є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Встановивши, що між сторонами наявний спір з приводу нерухомого майна та існує об`єктивна можливість відчуження цього майна (зміни власника) до вирішення справи в суді, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення заяви ТОВ «Вест Девелопмент-Д» про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації відчуження, відчуження, у тому числі шляхом укладення договорів, земельної ділянки площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; що на праві власності належать ОСОБА_1 .

Забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомості це захід, який застосовується судом для тимчасового захисту інтересів позивача у справі, пов`язаній з нерухомим майном. Цей захід запобігає відчуженню, перереєстрації або іншим діям з нерухомістю, які можуть ускладнити або унеможливити виконання судового рішення у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна відповідає вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін.

У заяві про забезпечення позову не наведено належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно може ефективно забезпечити матеріально-правовий інтерес позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів та буде співмірним із заявленими позовними вимогами, та невжиття саме такого виду забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з огляду на те, що поняття арешту майна включає в себе лише позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю, яке є похідним від права власності особи, однак не позбавляє її здійснити дії, направлені на зміну власника нерухомого майна.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що заборона будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження спірного нерухомого майна не позбавляє права володіння та користування цим майном, а лише гарантує збереження права власності на нього до ухвалення рішення суду по суті спору.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що забезпечення позову в цій справі не порушує права користування нерухомим майном, а фактично встановлює заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цього майна, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

При цьому заявники не позбавлені права, за наявності передбачених законом підстав, вимагати відшкодування збитків заподіяних забезпеченням позову, а також подавати клопотання, зокрема про скасування заходів забезпечення позову чи заміну одного заходу забезпечення позову іншим (статті 156, 158, 159 ЦПК України).

Твердження ОСОБА_1 про відсутність підстав для забезпечення позову у даній справі, оскільки він є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, а також те, що ним наразі оскаржується в судовому порядку наказ Міністерства юстиції України від 13 лютого 2026 року за № 372/5, прийнятий на підставі висновку комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Міністерства юстиції України від 29 січня 2026 року, є безпідставними, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову. Застосування заходів забезпечення позову в жодному разі не може свідчити про обґрунтованість (або необґрунтованість) позовних вимог ТОВ «Вест Девелопмент-Д».

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального та процесуального права виходить суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність ухвали суду та саме невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Девелопмент-Д» задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року про відмову у забезпеченні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Девелопмент-Д» про забезпечення позову задовольнити частково.

До набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 201/13980/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Девелопмент-Д» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації відчуження, відчуження, у тому числі шляхом укладення договорів, земельної ділянки площею 0,1392 га, кадастровий номер :03:315:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:315:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; що на праві власності належать ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 25 березня 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида