КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Саліхов В.В.
№ 22-ц/824/1438/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/8652/22

25 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів: Полдивач Л.Д., Стрижеуса А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Петрика Михайла Миколайовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Козленко Г.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якому просив стягувати з відповідачки ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 000 грн., починаючи з дня звернення до суду, щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В обґрунтування позову зазначає, що 18.11.1995 року між ним та відповідачкою було укладено та зареєстровано шлюб, про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу від 18.11.1995 серія НОМЕР_1 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження 18.11.1995 року зроблено запис за №2550 і проживали однією сім`єю до 02 квітня 2014 року. Від шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3 , який згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 знаходиться на повному утриманні позивача. На час подання позовної заяви син є студентом денної форми навчання освітньої програми «Міжнародна економіка» економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 8 000 грн., починаючи з дня звернення до суду, щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Петрик М.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що дитина проживає окремо від своїх батьків за кордоном, а саме у Польщі. Суд першої інстанції не з`ясував ані матеріальний стан, ані стан здоров`я відповідачки та наявність у неї на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб. Окрім іншого заперечує саму суму стягнення аліментів та вказує, що дитина не навчається.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що обставини, на які посилається апелянт, в обґрунтування апеляційної скарги, були досліджені в судовому засіданні в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Вказує, що відповідачка має гарний матеріальний стан, оскільки вона придбала на своє ім`я коштовне рухоме та нерухоме майно, та має стабільний дохід що підтверджується наданими ним довідками. Зауважує, що дитина наразі навчається в іншій країні, знаходиться на утриманні батька, так як не працює, а навчається. Саме він як батько, з моменту повноліття сина, самостійного його утримує, сплачує за проживання, навчання, харчування сина тощо, а той факт, що дитина проживає у іншому місці від батька, не спростовує факт його утримання саме батьком.

Вказує, що на день звернення позивача до суду, сину виповнилось 18 років і він вступив, на той час, до Київського національного університете імені Тараса Шевченка та був студентом першого курсу ОС «Бакалавр» денної форми навчання освітньої програми «Міжнародна економіка» економічного факультету, що підтверджується довідкою КНУ імені Тараса Шевченка від 06.07.2022 року №040/81, що знаходиться в матеріалах справи.

Після вступу до вказаного вищого навчального закладу дитина займалась онлайн у зв`язку з карантинними заходами, а згодом -повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Після того як навчальний заклад відмінив навчання в режимі онлайн, син для збереження свого життя, залишився в Польщі, вступивши до Польського вищого навчального закладу, та паралельно став студентом Польсько-Японської академії інформаційних технологій, денної форми навчання, за спеціальністю-факультет інформатики, Інформатика, дата початку навчання студента ОСОБА_3 - 01.10.2022 року, про що було повідомлено відповідачку одразу, коли дитина вступила в даний навчальний заклад.

З огляду на наведене, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 30.06.2004, серії НОМЕР_2 , актовий запис №1010.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2014 у справі №761/10617/14-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 18 листопада 1995 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2550 - розірвано.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року у справі №761/10617/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2014 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення наступне речення: «На думку суду, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, її гідності, як жінки, оскільки із наданих письмових доказів вбачається, що з боку відповідача допускається насильство у сім`ї не тільки по відношенню до позивача, а й по відношенню до малолітньої дитини». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року у справі №761/29113/14-ц серед іншого визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2016 року у справі №761/29113/14-ц серед іншого визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2017 у справі №761/29113/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року в цій частині залишено в силі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.10.2017 року у справі №761/21377/16-ц позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 8 000 грн. щомісяця, починаючи з 08 червня 2016 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з квітня 2014 року по 01 квітня 2017 року у розмірі 39 590 грн 00 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2017 року у справі №761/21377/16-ц рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року залишено без змін.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2017 рок у справі №761/5908/17 надано ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 15.06.2017 року по 30.06.2017 року до країни прямування - Латвія та з 01.08.2017 року по 30.08.2017 року до країни прямування Канада у присутності батька ОСОБА_2 з можливістю оформити документи для тимчасового виїзду, без згоди та супроводу матері ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року у справі №761/5908/17 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу матері - залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року у справі №761/47565/17 надано ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 10.06.2019 року по 31.07.2019 року до країни прямування Канади у присутності батька ОСОБА_2 , з можливістю оформити документи для тимчасового виїзду, без згоди та супроводу матері ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2020 року у справі №761/31701/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 27 904 грн. 23 коп. за період часу з 01 квітня 2017 року по 06 серпня 2018 року; судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.04.2021 року у справі №761/31701/18 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року - залишено без змін.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 року у справі №760/11194/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 69 342,50 грн. за період з 06 серпня 2018 року по 26 квітня 2021 року та судовий збір у розмірі 908 грн.

Відповідно до довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 06.07.2022 №040/781 ОСОБА_3 є студентом І курсу ОС «Бакалавр» денної форми навчання освітньої програми «Міжнародна економіка» економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Згідно договору студента, укладеного 28 червня 2022 року у Варшаві, ОСОБА_3 з 28 червня 2022 року є студентом Польсько-Японської академії інформаційних технологій на платній основі.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198,199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Встановивши, що спільна дитина сторін навчається, позивач сам утримує сина, відповідачка має можливість надавати кошти на утримання сина, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, суд першої інстанції врахував, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину в рівних частинах, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 8000 грн. тобто в такому ж розмірі який і стягувався на сина відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження навчання сина колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

Так, відповідно до довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 06.07.2022 року №040/781 ОСОБА_3 є студентом І курсу ОС «Бакалавр» денної форми навчання освітньої програми «Міжнародна економіка» економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Згідно договору студента, укладеного 28 червня 2022 року у Варшаві, ОСОБА_3 з 28 червня 2022 року є студентом Польсько-Японської академії інформаційних технологій на платній основі.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років (див. правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20347/20).

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання (див. постанову Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16ц).

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини переважають над майновим становищем платника аліментів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував ані матеріальний стан, ані стан здоров`я відповідача та наявність у нього на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач жодних доказів на підтвердження її майнового стану, наявності у останньої інших утриманців, доказів на підтвердження її стану здоров`я (довідок) не надала.

А відтак, оцінюючи докази в їх сукупності та виходячи при цьому із принципу розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони перебувають в рівних умовах щодо утримання їх повнолітнього сина, повинні надавати допомогу дитині, і, беручи до уваги, що син сторін навчається, потребує матеріальної допомоги, окрім навчання, існують побутові витрати, виділення коштів на харчування, одяг та інші потреби, необхідні для навчального процесу, а тому стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 8 000 грн., є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, та буде співмірним з майновим станом сторін.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрика Михайла Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: