Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/313/26
Провадження № 2/935/759/26
У Х В А Л А

24 березня 2026 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Щербаченко І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділення в натурі частини земельної ділянки та припинення спільної часткової власності,

установив:

04 лютого 2026 року позивач звернулась із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділення в натурі частини земельної ділянки та припинення спільної часткової власності.

13 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали направлено позивачу для усунення недоліків за адресою місця проживання, вказаною у позовній заяві: АДРЕСА_1 . Вказану ухвалу суду позивач не отримав, 23.03.2026 до суду повернувся конверт із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов наступного висновку.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа "Олександр Шевченко проти України", справа "Трух проти України").

Позивач є ініціатором судового розгляду та інтерес в належному розгляді його заяви має стимулювати його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Так, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Відтак, у кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судом направлено позивачу на адресу місця проживання, зазначену у позовній заяві, ухвалу про залишення заяви без руху, яку остання не отримала. Про зміну адреси місця проживання, як і іншої адреси для листування позивачем суду не повідомлено.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка рекомендований лист разом із бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11).

Таким чином, сам лише факт неотримання позивачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її у своїй заяві. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 у справі № 2-4159/12 (провадження № 61-4961св19).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на те, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гуржій проти України», заява № 326/3, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27).

У рішенні від 26.04.2007 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18).

В Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвала суду про залишення заяви без руху від 13.02.2026 оприлюднена. Зазначене свідчить про те, що позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про стан відомого йому провадження та усунути зазначені судом недоліки заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що ухвала суду, якою позовна заява залишена без руху, направлялася судом на повідомлену позивачем адресу проживання, про зміну якої останній суд не повідомляв, така ухвала вважається доставленою в силу частини 1 статті 131 ЦПК України, а позивач вважається таким, що повідомлений належним чином про вчинення відповідної процесуальної дії, вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху не виконані, недоліки заяви не усунені, тому за вказаних обставин позовну заяву необхідно вважати неподаною та повернути позивачеві.

За змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 131, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділення в натурі частини земельної ділянки та припинення спільної часткової власності повернути позивачу разом з доданими документами через неусунення недоліків.

Роз`яснити, що повернення даної позовної заяви не перешкоджає особі, яка її подала, повторно звернутись до суду, якщо відпадуть обставини, що стали підставою для її повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя І.В. Щербаченко