Справа № 559/2898/25
Провадження № 2/559/156/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю., з участю секретаря судового засідання Джигирей В.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 10.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) №10.07.2024-100000040. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. строком на 124 дні. Процентна ставка «Економ» у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ». Процентна ставка «Стандарт» у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом перших двох чергових періодів. Процентна ставка «Економ» застосовується протягом чергових періодів, наступних після періодів, у яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія за надання кредиту становить 540 грн. Неустойка: 60 грн., за кожен день невиконання зобов`язання. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 19 920 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 9300 грн., комісії - 540 грн., додаткової комісії - 1080 грн. та неустойки - 3000 грн., яку і просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір.

Представниця відповідачки адвокат Лопухович А.О. подала заяву, згідно якої ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає, оскільки 10.07.2024 невідома особа, яка представилася працівником ТОВ «Лайфселл» шляхом обману, під приводом оформлення вигідного абонентського тарифу, отримала доступ до мобільного застосунку «Дія», який належить ОСОБА_1 та без її згоди оформила кредит на суму 12 870 грн. Про це внесені відомості до ЄДРСР 16.11.2024 та порушене кримінальне провадження №0000298. Крім того вказує, що згідно умов отриманого невідомою особою кредиту, загальна вартість кредиту становить 16 920 грн., а не заявлені позивачем 19 920 грн. Тому, просить у позові відмовити.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 01.05.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності, про що вказав у своїй позовній заяві.

Відповідачка копію ухвали про відкриття провадження отримала 10.10.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно поданої представником заяви позовні вимоги не визнає, разом з тим відзиву на позовну заяву не подала. Додаткових заяв та клопотань по суті позовних вимог до суду н надходило.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 10.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) №10.07.2024-100000040, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про укладення кредитного договору. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 6000 грн., строком на 124 дні на умовах сплати процентів за користування кредитом: процентна ставка «Економ» у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ». Процентна ставка «Стандарт» у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом перших двох чергових періодів. Процентна ставка «Економ» застосовується протягом чергових періодів, наступних після періодів, у яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія за надання кредиту становить 540 грн. Неустойка: 60 грн., за кожен день невиконання зобов`язання. Дата повернення кредиту 10.11.2024 (а.с.14-20).

На підтвердження факту надання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 6000,00 грн. шляхом перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , позивачем надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с.10).

Згідно наданого позивачем довідки-розрахунку за кредитом, заборгованість відповідачки становить 19 920 грн. та складається: із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 9300 грн., комісії - 540 грн., додаткової комісії - 1080 грн. та неустойки - 3000 грн. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору за період з 10.07.2024 по 10.11.2024 та підтверджений наданими до суду розрахунками (а.с.11).

Також, судом встановлено, що 15.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до Віділення поліції №2 (м. Радивилів) Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення та 16.11.2024 внесено відомості до ЄРДР під №0000298 за обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України по факту укладення невідомою особою від імені ОСОБА_1 кредитного договору з ТОВ «Споживчий Центр Швидко Гроші» на суму 12870 грн. (а.с.37).

IV. Норми права, які застосував суд.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

У відповідності дост.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача,.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Відповідно до частини 1статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Частиною 3 статті 13Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи зі змісту ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

За загальним принципом кожна сторона цивільного спору зобов`язана суду довести свою позицію. Відповідачка повністю заперечує проти позовних вимог, посилаючись на здійснення шахрайських дій відносно неї та отримання вказаного кредиту невідомою особою шляхом обману. За даним фактом ОСОБА_1 звернулася до Відділення поліції №2 (м. Радивилів) Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення та 16.11.2024 внесено відомості до ЄРДР під №0000298 за обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

З огляду на вказані обставини суд зазначає наступне. На підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду Кредитний договір (оферти) №10.07.2024-100000040, який складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про укладення кредитного договору; довідку про успішний переказ коштів на карту № НОМЕР_1 та довідку-розрахунок про стан заборгованості. Однак, розрахунки заборгованості, на які посилається позивач у позові і які досліджувалися судом, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Інших доказів позивачем не надано. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Також, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів належності кредитної картки №353047, на яку було здійснено переказ кредитних коштів, саме відповідачці ОСОБА_1 , при цьому клопотання про витребування таких доказів також заявлено не було.

Зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження отримання кредитних коштів саме ОСОБА_1 на її рахунок, а остання взагалі заперечує факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, докази отримання відповідачем кредитних коштів та інформації про належність відповідачу платіжної картки, а також підтвердження зарахування грошових коштів саме на картку ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, тому висновує, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий Центр»» задоволенню не підлягають.

В підсумку суд відмовляє у задоволені позовних вимог за недоведеністю.

Оскільки позовні вимоги щодо не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, 525, 526, 626,629, 63, 633, 1054 ЦК України, ЗУ "Про електронну комерцію", ЗУ «Про споживче кредитування», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, .

Представник позивача: адвокат Горна Вероніка Іванівна, РНОКПП НОМЕР_2 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представниця відповідачки: адвокат Лопухович Алла Олександрівна, адреса вул. Д.Галицького, 12, м. Дубно, Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_4 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суддя О.Ю. Жуковська