Справа № 348/1806/25
Провадження № 22-ц/4808/91/26
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Баркова В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 адвоката Москвічова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Москвічов Андрій Сергійович, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Матолич В.В. 14 жовтня 2025 року в м. Надвірна,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» через представника Гурського Г.Ю. поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивований тим, що 05.12.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» укладено договір №-537385 про надання коштів у позику, на умовах фінансового кредиту, строковості, зворотності, платності, за якими відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі.

Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 кредит не сплачував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 17 888,40 грн. (6 000,00 грн. - основна сума по кредиту + 11888, 40 грн - проценти), що позивач просив стягнути.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року позов ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17888, 40 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_1 з таким рішенням суду не погодився, подав через свого представника адвоката Москвічова А.С. апеляційну скаргу.

Зазначив, що позивачем долучено до позовної заяви лист без номеру та дати який, на думку позивача, доводить факт зарахування відповідачу грошових коштів в сумі 6 000,00 грн. Однак цей лист не є доказом перерахування кредитних коштів відповідачу оскільки у ньому не вказано номер картки відповідача. Номер картки зазначено лише частково, докази того що вказана картка є карткою відповідача в матеріалах справи відсутні.

Звернув увагу суду на те, що відповідно до змісту пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписка з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначається для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить, зокрема: найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеною у виписці з рахунку клієнта. Однак, позивач суду у встановленому ст. 83 ЦПК України порядку виписку з рахунку відповідача, на який зараховувались грошові кошти, не подав.

Вважає, що виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом та який суд має оцінити відповідно до вимог закону при перевірці доводів про реальне виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.

Зазначив, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 року зі справи №910/4994/18).

Звернув увагу суду на те, що фінансові установи, усвідомлюючи, що первинна документація є єдиним належним та допустимим доказом фактичного нарахування грошових коштів, зазвичай звертаються до банківських установ, у яких відкриті рахунки позичальників, із запитами про надання такої документації. Після отримання відмови з підстав дотримання режиму банківської таємниці, вони звертаються до суду з відповідним клопотанням про витребування первинної документації. Водночас позивач зазначених дій до моменту подання позову не вчинив.

Відтак, апелянт вважає недоведеним факт існування перерахування грошових коштів позивачем відповідачу за кредитним договором №1302435 від 19.11.2023 року.

Апелянт не погоджується з розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами.

В обґрунтування своїх доводів посилається на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» No 3498-IX, від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року та яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до статті 8, яка визначає порядок визначення реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальну вартість кредиту для споживача.

Цим Законом обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, який не може перевищувати 1 % (пункт 5 частини 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» положення частини 5 статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Цією нормою права встановлено, який саме розмір денної процентної ставки має діяти в договорах про споживче кредитування протягом визначених законом періодів. Однак, позивач здійснив розрахунок процентів за користування кредитними коштами всупереч чинному законодавству.

Вважає, що кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Зазначив, що позивач не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Позивачем жодним чином не доведено факту перерахування грошових коштів відповідачу та нараховано проценти з порушенням вимог чинного законодавства.

З урахуванням наведеного представник ОСОБА_1 просив скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області та ухвалити нове яким відмовити в задоволені позовних вимог ТОВ «Кошельок» стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

ТОВ «Кошельок» апеляційна скарга не визнається, через представника адвоката Гурського Г.Ю. поданий відзив на неї, у якому зазначено, що ОСОБА_1 в ІТС вказав свої особисті дані паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, та зайшов в особистий кабінет. Позивач перевірив статус клієнта. Далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, номер банківської картки, на яку слід перерахувати кошти. Після цього відбулося погодження заявки на кредит, а позивач сформував пропозицію укласти договір. В подальшому позивач направив (розмістив) відповідачу в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачу на його номер телефону було відправлено смс-повідомлення про успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті.

Позивач відправив в смс-повідомленні на зазначений номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор. Відповідач ознайомився з офертою позивача та прийняв її умови. Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписав Договір одноразовим ідентифікатором. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний Договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн доступу.

Згідно з листом ПАТ «МТБ БАНК» від 25.06.2025 № 06/642-06/165 директору ТОВ «КОШЕЛЬОК» надано підтвердження успішності операції через систему xPAY та зарахування на картку позичальника 2021-12-05 - 6000,00 грн., номер картки: НОМЕР_1 .

Саме така послідовність дій сторін забезпечила виконання позивачем своїх обов`язків за договором щодо перерахування грошових коштів за реквізитами, що були зазначені відповідачем. Тому факт укладення кредитного договору з ОСОБА_1 ТОВ «КОШЕЛЬОК» вважає доведеним.

Також відповідачем не надано суду доказів про те, що телефонний номер із використанням якого здійснювалося підписання Договору, у момент його укладення йому не належав та використовувався іншою особою без його відома чи доручення, або що договір укладено іншою особою за відсутністю його волевиявлення. Зокрема, відповідач не надав суду, наприклад, відеозапису входу з вищезазначеного номеру телефону до ІТС позивача, де було б чітко видно, що в цій ІТС взагалі відсутні персональні дані відповідача. В матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодінням його персональними даними, що також доводить чинність кредитного договору.

Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості представник ТОВ «Кошельок» зазначив, що цей розрахунок не є безумовною підставою для визначення розміру кредитної заборгованості, оскільки такий розмір підлягає встановленню саме судом на підставі умов договору, вимог закону, а також належних і допустимих доказів сплати чи переплати кредиту.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні докази та відхиляючи інші, суд зобов`язаний мотивувати такі дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вважає, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково, зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, від 22 червня 2022 року № 296/7213/15.

Щодо нарахованих процентів після закінчення лояльного періоду зазначив, що відповідно до пункту 2.1 Договору кредит надавався строком на 14 днів (лояльний період). Пунктами 3.6-3.8 Договору сторони погодили, що користування кредитом після закінчення лояльного періоду є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 ЦК України, яка зумовлює продовження строку користування кредитом, але не більше ніж на 90 днів. У цей період позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, визначеному договором.

Оскільки відповідач не повернув кредит і не сплатив проценти у межах лояльного періоду, він продовжив користування кредитом, унаслідок чого строк кредитування було продовжено до 104 днів з моменту укладення Договору. Відтак нарахування процентів після закінчення лояльного періоду є таким, що здійснене на законних та погоджених сторонами умовах.

Сторонами не заявлялися вимоги про визнання недійсним договору або окремих його положень. Посилання апелянта на пункт 5 частини третьої статті 18 Закону є безпідставним, оскільки зазначена норма стосується відповідальності за невиконання зобов`язань, тоді як нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору та статті 1048 ЦК України, а не як санкція за порушення зобов`язання.

Також вважає безпідставним висновок апелянта про порушення позивачем вимог статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відповідач не довів, що умови Договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін або завдають йому шкоди.

Доводи апелянта про наявність у Договорі двозначних або неясних умов щодо строку кредитування є необґрунтованими, оскільки системний аналіз положень Договору (зокрема пунктів 1.4, 2.1, 3.4, 3.6-3.8) дозволяє чітко визначити строк кредиту, умови його продовження та порядок нарахування процентів.

Відсутні також підстави вважати, що Договір укладено під впливом обману, оскільки доказів умисного введення відповідача в оману позивачем не встановлено, а вільне волевиявлення відповідача при укладенні Договору не спростовано. Відповідач добровільно погодився з умовами Договору, отримав кредит, не відмовився від нього у встановлений законом строк та тривалий час не заявляв заперечень щодо його умов.

Посилання відповідача на невідповідність розміру процентної ставки частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» є безпідставним. Частину п`яту статті 8 цього Закону, якою встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %, було введено Законом № 3498-IX, що набрав чинності 24.12.2023 року, тобто після укладення кредитного договору та після закінчення строку нарахування процентів за ним. При цьому дія зазначених змін поширюється на договори, укладені до набрання чинності Законом № 3498-IX, лише у разі продовження строку їх дії після цієї дати, чого у спірних правовідносинах не встановлено.

Вважає, що з огляду на відсутність згоди сторін на зміну умов договору після набрання чинності Законом № 3498-IX та з урахуванням принципу незворотності дії закону в часі, підстав для застосування до спірного договору обмежень щодо максимальної денної процентної ставки не вбачається.

Враховуючи наведене просив рішення Надвірнянського районним суду Івано-Франківської області залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 адвокат Москвічов А.С. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» у судове засідання не з`явився.

Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення учасників справи про день, місце та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Встановлені обставини справи

05.12.2021 року ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» уклали договір № -537385 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 6000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.

Пунктом 1.2. договору визначено тип кредиту - споживчий кредит.

Проценти за користування кредитом 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.3.2. договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3.3 договору).

Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду (п.1.3.3.1 договору).

Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.3.4., 3.5., 3.6. цього Договору (п.1.4. договору).

Відповідно до п.2.1. договору, кредит надається строком на 14 днів («лояльний період») початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.

Сторони договору погодили, що встановлений в п.2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом (пункт 2.2. договору).

В п.3.3. договору зазначено, що сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до договору.

Згідно із п.3.6. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом, зокрема, за умови зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду.

Додатком № 1 до договору № -537385 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 05 грудня 2021 року є графік розрахунків (а.с. 16 зворот, а.с.17).

У паспорті споживчого кредиту до договору № -537385 від 05 грудня 2021 року міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти.

Факт перерахування кредитних коштів на номер картки НОМЕР_1 підтверджується відповідним повідомленням про перерахування коштів через платіжну систему XPAY, а також відповіддю на лист керуючого ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м. Києві від 25 червня 2025 року № 04/642-06/165 про підтвердження операції, відповідно до яких платіж розмірі 6 000 грн на карту відповідача здійснено у дату та час 05.12.2021р. о 16:57:49 год. (а.с.22-23).

Судом першої інстанції та апеляційним судом витребувана виписка про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_2 (банківська картка НОМЕР_1 ) клієнта Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» ОСОБА_1 за один банківський день 05 грудня 2021 року (а.с.51-54, 189-191,198-201), відповідно до якої 05.12.2021 року о 16:57:51 годині на банківський рахунок зараховані кошти в розмірі 6000 грн з деталями операції FUIB Money Transfer (грошовий переказ) за кодом MCC 6012, що у банківській виписці означає «Фінансові установи - торгівля та послуги». Цей код використовується для операцій, пов`язаних із купівлею фінансових продуктів, оплатою комісій, послуг з консультування або погашенням кредитів у фінансових організаціях.

Згідно із детальним розрахунком заборгованості за договором № -537385 від від 05 грудня 2021 року залишок заборгованості ОСОБА_1 згідно кредитного договору складає 17888,40 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом, 11888, 40 грн по процентах (8,40 грн нараховано в межах лояльного періоду, 11880,00 грн нараховано за продовжений строк користування позикою) (а.с.18-19).

Обставини укладення кредитного договору представником апелянта у судовому засіданні та факт його укладення не заперечувалися.

Застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів правильно встановив факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» 05 грудня 2021 року в електронній формі договору № -537385 про надання споживчого кредиту в розмірі 6000 грн, які перераховано ОСОБА_1 того ж дня, про що свідчить виписка про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_2 (банківська картка НОМЕР_1 ) клієнта Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» ОСОБА_1 за один банківський день 05 грудня 2021 року, відповідно до якої 05.12.2021 року о 16:57:51 годині на банківський рахунок зараховані кошти в розмірі 6000 грн. Час здійснення цієї банківської операції щодо зарахування коштів хронологічно співпадає із часом перерахування кредитних коштів на той самий номер картки НОМЕР_1 в розмірі 6 000 грн у дату 05.12.2021р. о 16:57:49 год через платіжну систему XPAY, що підтверджується відповіддю банку.

Позивачем зазначено у позовній заяві, що підписання договору № -537385 мало місце у спосіб надання позичальнику ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора - 2586 шляхом направлення на номер телефону НОМЕР_3 СМС-повідомлення, без використання якого договір не міг бути укладений, хоча і у тексті договору не відображено про підписання його цим ідентифікатором. Ці обставини відповідачем не заперечуються і його представником у суді апеляційної інстанції надані пояснення про визнання обставин і факту укладення кредитного договору, а також сам договір не оспорюється .

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Кошельок» має право грошової вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитом, у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за договором.

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що банківська картка, на яку здійснювався перерахунок грошових коштів, йому не належить, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Зокрема, відповідно до інформації, наданої банківською установою, зазначена платіжна картка була емітована на ім`я відповідача. Таким чином, саме ОСОБА_1 несе відповідальність за операції, здійснені з використанням цієї картки.

Доводи представника відповідача про те, що інформація рух коштів по картці не є первинним документом і не свідчить про надходження коштів від позивача відповідачу не заслуговують на увагу.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими протягом продовженого строку користування кредитом.

Так, п. 2.1. договору сторони передбачили початковий строк кредитування тривалістю 14 днів. Водночас, п. 3.6. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового користування кредитом є відкладальною обставиною, що має наслідком продовження строку користування кредитом.

Отже, на підставі вказаного пункту відбулася пролонгація договору та, як наслідок, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів. За таких обставин, нарахування процентів за продовжений строк користування кредитними коштами, на думку апеляційного суду, є правомірним.

Розмір процентів за продовжений строк користування кредитними коштами у сумі 11880,00 грн нараховано згідно із умовами договору та підтверджено належними доказами. Обґрунтованих доводів щодо спростування суми заборгованості сторона відповідача не навела.

При цьому суд не приймає доводи апеллянта про те, що до цих правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» No 3498-IX, від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року і яким врегульовано нарахування процентів за споживчим кредитом у меншому розмірі, оскільки кредитний договір, який укладений з відповідачем і строк його закінчився до прийняття зазначеного Закону, тому цей Закон на правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем не поширюється.

Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Розмір процентів за продовжений строк користування кредитними коштами у сумі 11880,00 грн нараховано згідно із умовами договору та підтверджено належними доказами. Обґрунтованих доводів щодо спростування суми заборгованості сторона відповідача не навела.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості, заявлену у позовній заяві та така підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Кошельок».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та не містять підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Москвічов Андрій Сергійович, залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.