ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

справа № 678/949/24

провадження № 61-12177св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарство підприємство «Ліси України», Хмельницька обласна військова адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області,

у складі судді Цибульського Д. В., від 03 червня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І.,

Грох Л. М., Янчук Т. О., від 26 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2024 року керівник Летичівської окружної прокуратури С. Сухоребрий в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення земельної ділянки у комунальну власність.

2. Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 жовтня 2017 року № 22-21532-СГ затверджено проєкт землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :03:002:0024, розташовану за межами населених пунктів колишньої Горбасівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області та призначену для ведення особистого селянського господарства.

3. На підставі цього наказу 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку.

4. 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , яка за договором купівлі-продажу від 28 вересня 2021 року відчужила ділянку ОСОБА_3 .

5. На момент передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , а також на момент продажу цієї ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , земля була віднесена до малопродуктивних деградованих земель, законсервована шляхом заліснення, належала Летичівській селищній раді та перебувала у віданні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДП «Ліси України») в складі земель лісового фонду.

6. Оскільки після вилучення із сільськогосподарського обороту земельна ділянка не може використовуватися за цільовим призначенням та передаватися у приватну власність, то її зайняття треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності територіальної громади. Відтак у порядку задоволення негаторного позову земельна ділянка має бути повернута у комунальну власність.

7. Посилаючись на викладене, прокурор просив суд повернути у комунальну власність територіальної громади Летичівської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0024.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області

від 03 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.

9. Суд першої інстанції виходив з того, що спірна ділянка вибула з власності держави законно, оскільки прокурором не доведено віднесення цієї земельної ділянки до малопродуктивних деградованих земель і включення її до проєкту землеустрою щодо консервації земель.

10. Суд звернув увагу, що до участі у справі не було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Олма Агрогруп» (далі - ТОВ «Олма Агрогруп»), в оренді якого перебуває спірна земельна ділянка.

11. Також суд вважав, що прокурор обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки земельна ділянка може бути витребувана у ОСОБА_3 , як добросовісного набувача, який придбав цю ділянку за відплатним договором і набув право реєстраційного володіння, лише за віндикаційним, а не негаторним позовом.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

12. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 серпня 2025 року рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

13. Колегія суддів вказала, що незалучення ТОВ «Олма Агрогруп» до участі у справі як співвідповідача не може бути підставою для відмови в позові, оскільки рішення суду не буде містити висновків щодо прав та обов`язків цього товариства. Крім того, позовні вимоги до ТОВ «Олма Агрогруп» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

14. Апеляційний суд також звернув увагу, що прокурор пред`явив негаторний позов про повернення земельної ділянки до трьох відповідачів, а саме:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як колишніх власників земельної ділянки, та ОСОБА_3 , як останнього набувача земельної ділянки. При цьому

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неналежними відповідачами у справі, а заявлений до них позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав.

15. Разом з тим колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обрання прокурором неналежного способу захисту прав, зауважила, що це є самостійною підставою відмови в позові, а тому посилання районного суду про відмову в позові через недоведеність позовних вимог є помилковим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури В. Гайворон просить рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 серпня 2025 року скасувати, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. 26 вересня 2025 року заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури В. Гайворон подав касаційну скаргу на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 серпня 2025 року.

18. Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 678/949/24, які надійшли до Верховного Суду у жовтні

2025 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

19. Підставою касаційного оскарження судових рішень прокурор зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року

у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15,

від 13 листопада 2019 року у справі № 823/1984/16, від 18 березня 2020 року

у справі № 129/1033/13, від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19,

від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16, від 16 липня 2025 року

у справі № 910/2389/23, постановах Верховного Суду від 29 січня 2019 року

у справі № 911/3312/17, від 04 лютого 2020 року у справі № 911/3311/17,

від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19, від 25 березня 2021 року

у справі № 911/2961/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 299/1719/19,

від 06 липня 2021 року у справі № 903/704/20, від 31 січня 2024 року у справі

№ 461/8830/17, від 16 лютого 2024 року у справі № 917/1173/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. Крім того, прокурор посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статей 16, 387, 388, 391 ЦК України та Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» у поєднанні зі статтями 2, 3, 5, 10, 263, 264 ЦПК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Також вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Зауважує, що 19 грудня 2024 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття. За такої позиції суду, прокурор не подавав повторного клопотання та, відповідно, був позбавлений можливості уточнити позовні вимоги з врахуванням Закону України від 12 березня 2025 року

№ 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким доповнено приписи статті 391 ЦК України частиною другою.

23. Стверджує, що судами не досліджено схему організації території земель Горбасівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, яка містить відомості про місце розташування земель, що підлягали консервації. Наведене підтверджує статус спірної земельної ділянки як земель природоохоронного призначення, вилучених з господарського обороту, та має значення для оцінки ефективності обраного способу захисту.

24. Наполягає на тому, що спірна земельна вкрита лісовою рослинністю, а тому належить до лісового фонду України та земель природоохоронного призначення.

25. Посилається на те, що чинне законодавство не передбачає можливості передання законсервованих і зайнятих лісом земель у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Зайняття таких земельних ділянок не пов`язане з позбавленням володіння. Договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки порушують публічний порядок і є нікчемними. Порушення імперативних норм права виключає добросовісність.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

26. 04 листопада 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Гарматюк Н. П., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

27. Вказує на недоведеність статусу спірної ділянки, як законсервованої.

28. Зазначає, що на момент передання ділянки у приватну власність була відсутня заборона щодо приватизації законсервованих земельних ділянок. Така заборона була встановлена лише з 22 червня 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів».

29. Зауважує, що позовні вимоги не можуть бути підтверджені копією проєкту землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель державної власності на території Летичівського району Хмельницької області, оригінал якого відсутній у зв`язку з його втратою.

30. Стверджує, що суд неодноразово надавав можливість прокурору заявити клопотання, зокрема про уточнення позовних вимог, проте прокурор наполягав, що Закон України «від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не поширюється на спірні правовідносини.

31. Наполягає на тому, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, тоді як прокурором недоведено обставин неправомірного її вибуття з володіння держави та накладення на земельну ділянку, яка підлягала консервації.

32. 11 листопада 2025 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, доводи якого не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки відзив подано з пропуском строку, встановленого в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

33. Колегією суддів не встановлено підстав для поновлення цього строку та враховано, що касаційну скаргу було доставлено до електронного кабінету Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у підсистемі Електронний суд - 30 вересня 2025 року, а ухвалу Верховного Суду про відкриття касаційного провадження - 21 жовтня 2025 року. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області мало достатньо часу реалізувати своє право на подання відзиву на касаційну скаргу у встановлений судом строк до 07 листопада 2025 року. Крім того, всупереч вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву не додані докази надсилання його копії відповідачам у справі.

Обставини справи, встановлені судами

34. Розпорядженням Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 28 листопада 2005 року № 418/04 надано дозвіл Державному підприємству «Летичівське лісове господарство» на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою їх заліснення із земель державної власності (землі непридатні для сільськогосподарського використання) на території району.

35. Рішенням Горбасівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області від 23 березня 2007 року № 1 надано дозвіл на заліснення непридатних для сільськогосподарського виробництва земель, загальною площею 60 га, із земель запасу.

36. Згідно з розпорядженням Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 30 жовтня 2009 року № 467/2009-р затверджено схему консервації малопродуктивних, деградованих і непридатних для сільськогосподарського використання земель державної власності на території Летичівського району Хмельницької області з подальшою подачею під заліснення.

37. На підставі наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 10 вересня 2013 року № 106 проведені роботи зі складання робочих проєктів землеустрою щодо консервації деградованих та малопродуктивних земель державної власності за межами населених пунктів Віньковецького, Летичівського та Хмельницького районів Хмельницької області, загальною площею 1 196,3804 га.

38. Наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 31 жовтня 2013 року № 126 затверджено робочі проєкти землеустрою щодо консервації деградованих та малопродуктивних земель державної власності за межами населених пунктів Віньковецького, Летичівського та Хмельницького районів Хмельницької області, загальною площею 1 196,3804 га, згідно з яким до цих проектів включені землі Горбасівської сільської ради, загальною площею 60,2008 га.

39. На виконання Державної програми «Ліси України», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2001 року № 581, вказаний масив земельних ділянок було заліснене ДП «Летичівське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України».

40. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16 червня 2017 року № 22-12644-СГ надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (місце розташування об`єкта землеустрою: за межами населених пунктів Горбасівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області; орієнтовний розмір земельної ділянки: 2 га; цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (01.03)).

41. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 жовтня 2017 року № 22-21532-СГ затверджено проєкт землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу 06 листопада 2017 року Комунальне підприємство «Спецбудресурс» зареєструвало право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер відомостей про речове право 23518893).

42. За договором купівлі-продажу від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 продала земельну ділянку ОСОБА_2 , яка за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2021 року продала її ОСОБА_3 .

43. 28 вересня 2021 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер відомостей про речове право 44196047).

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

44. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

45. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

46. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

47. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

48. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

49. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

50. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі

№ 569/17272/15-ц.

51. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).

52. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).

53. Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

54. Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

55. Відповідно до статті 12 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

56. Громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі.

57. Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

58. Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення, зокрема на земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення, передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

59. Про це також вказувала Велика Палата Верховного Суду у пункті 53 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

60. Звертаючись до суду у розглядуваній справі прокурор послався на те, що спірна земельна ділянка після консервації та заліснення належить до земель лісового фонду, які перебувають у комунальній власності, а її передача у приватну власність здійснена з порушенням норм земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення територіальній громаді перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення земельної ділянки у комунальну власність шляхом задоволення негаторного позову.

61. Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

62. Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша

статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

63. Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).

64. Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.

65. З урахуванням наведеного, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

66. Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах

№ 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада

2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі

№ 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

67. Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила до висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення із незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц,

від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

68. Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, стверджуючи, що є власником спірної земельної ділянки має заявляти вимогу про витребування цієї ділянки з володіння кінцевого набувача. У разі задоволення вимог про витребування на спірної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру записів про право власності, права держави, які прокурор вважає порушеними будуть відновлені.

69. Встановивши, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку, яка за твердження прокурора є ділянкою лісогосподарського призначення, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення земельної ділянки, у контексті зазначених обставин, не спрямований на ефективне відновлення прав територіальної громади в особі Летичівської селищної ради.

70. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що витребування земельної ділянки потребує оцінки добросовісності дій її фактичного реєстраційного володільця, а також оцінки пропорційності втручання у його право власності у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

71. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшли обґрунтованого висновку, що обраний прокурором спосіб захисту прав є неефективним. В контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави, які прокурор вважає порушеними, є звернення до суду з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, ураховуючи, що територіальна громадав особі Летичівської селищної ради позбавлена права володіння земельною ділянкою.

72. Висновки судів попередніх інстанцій, з огляду на встановлені у цій справі обставини щодо реєстраційного посвідчення права власності відповідача на спірну земельну ділянку, яка за твердження позивача є ділянкою лісогосподарського призначення, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 січня 2026 року у справі

№ 372/5150/23, від 11 лютого 2026 року у справі № 369/13963/21, від 11 лютого 2026 року у справі № 367/4050/20, та не суперечать висновкам Верховного Суду, на які прокурор посилається у касаційній скарзі.

73. Аргументи касаційної скарги щодо неможливості набуття права приватної власності на землі лісогосподарського призначення, зокрема на земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення, суперечать приписам статей 10, 12 ЛК України та статей 56, 57 ЗК України в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

74. Доводи касаційної скарги про те, що прокурор був позбавлений можливості уточнити позовні вимоги з врахуванням Закону України

від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким доповнено приписи статті 391 ЦК України частиною другою, підлягають відхиленню, оскільки прокурор не звертався до суду з клопотанням про повернення до стадії підготовчого провадження з таким обґрунтуванням.

75. У задоволенні подібного клопотання прокурора про повернення до стадії підготовчого провадження, обґрунтованого необхідністю залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Олма Агрогруп», в оренді якого перебуває спірна земельна ділянка, суд першої інстанції відмовив через обізнаність прокурора з цими обставинами ще до закриття підготовчого засідання та його попередньої позиції щодо заперечення проти залучення товариства до участі у справі за клопотанням ОСОБА_3 .

76. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

77. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

78. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

79. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

80. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

81. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції з врахуванням змін, внесених за наслідками апеляційного перегляду справи, та постанову апеляційного суду - без змін.

82. Оскільки за змістом статті 401 ЦПК України попередній розгляд проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, відсутні підстави розгляду справи в судовому засіданні, про що просив прокурор у касаційній скарзі.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення.

2. Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області

від 03 червня 2025 року з врахуванням змін, внесених за наслідками апеляційного перегляду справи, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников