Справа № 344/7279/25 Головуючий у 1 інстанції Кушнір Б.Б.
Провадження № 22-ц/811/3677/25 Доповідач в 2-й інстанції Ніткевич А. В.
УХВАЛА

24 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гедзика Василя Мироновича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2025 року в складі судді Кушніра Б.Б. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

встановив:

У квітні 2025 року позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами №102041571 від 22.08.2021, №3486198 від 05.06.2021 в розмірі 69 354,04 гривень, судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та понесенні витати на правову допомогу у розмірі 16000 гривень.

Вимоги обгрунтовані тим, що 05.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3486198.

Крім цього, 22.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №102041571.

Товариство свої зобов`язання за кредитними договорами виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитних договорів, однак відповідач не виконав умов кредитних договорів, в результаті чого загальний розмір заборгованості становить 69 354,04 гривень.

29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3486198 від 05.06.2021.

30.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №102041571 від 22.08.2021.

10.01.2023 між ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК « Вердикт Капітал» передає (відступає) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» приймає належні ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, включно і до ОСОБА_1 за кредитними договорами №3486198 від 05.06.2021, №102041571 від 22.08.2021.

Відповідач не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання, передбачені Договорами, ухилився від виконання зобов`язань перед позивачем. Просить позов задовольнити

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2025 року позов частково задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» суму заборгованості за кредитними договорами №3486198 від 05.06.2021 та № 102041571 від 22.08.2021 у загальному розмірі 34936,74 гривень та судові витрати у розмірі 1220,27 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8059,92 гривень, а всього разом 44 216 (сорок чотири тисячі двісті шістнадцять) гривень 93 копійки.

В решті позову - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гедзик В.М., зазначає, що питання визначення належної підсудності справи залишилося не дослідженим, незважаючи на неодноразові звернення уваги суду на необхідність його всебічного з`ясування, подаючи відповідні заяви.

Належне встановлення підсудності є ключовим для забезпечення законності та обґрунтованості судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 квітня 2025 року дану цивільну справу передано на розгляд до Франківського районного суду м. Львова.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою, яка територіально відноситься до юрисдикції (підсудності) Франківського районного суду м. Львова, а саме: вул. Княгині Ольги, 3, м. Львів, однак таке не відповідає дійсності, оскільки ще з 21.06.2019 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься

до юрисдикції (підсудності) Івано-Франківського міського суду, до якого первинно подано позов.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 536/1267/18 (провадження № 61-1182св19).

Дотримання судом правил підсудності є не формальністю, а необхідною передумовою реалізації права на справедливий суд.

Також суд першої інстанції прийшов переконання, що кредитором безпідставно здійснювались нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування та зменшив відповідні нарахування за зазначеними договорами.

В свою чергу, відповідач з 17.08.2025 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до довідки від 17.09.2025.

При цьому, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.

Таким чином, на момент ухвалення судом рішення, відповідач має статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відтак обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, згідно кредитних договорів - відсутній.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.10.2025 повністю, справу направити на розгляд за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

19.11.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «Коллект Центр» на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

13.02.2026 представник відповідача Гедзик В.М. подав клопотання про зупинення розгляду справи, оскільки відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до довідки від 17.09.2025, що вимагає дислокації у місці проходження служби та унеможливлює особисто надати пояснення, уточнити позицію чи відповісти на запитання суду. Процесуальний закон повязує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Покликається на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у справі № 754/947/22. На думку апелянта, довідка від 17.09.2025 є належним доказом перебування ОСОБА_1 у складі ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

Просить зупинити провадження у цивільній справі №344/7279/25 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гедзика Василя Мироновича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.10.2025 року про стягнення заборгованості за кредитним договором до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить такого висновку.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, відтак суд повинен виходити з того, що тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства та є неприпустимою.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави, за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

У пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено і такий триває і на час розгляду даного клопотання.

За приписами пункту другого вищевказаного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

У статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначена статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України», відповідно до частини 3 якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про Збройні Сили України» особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Аналіз пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу (див. постанову Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі №466/8799/22).

Водночас, Наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначено, що Громадяни України, які виконують військовий обов`язок під час проходження військової служби, є військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту. Статус військовослужбовця підтверджується, зокрема, документами, що посвідчують особу: посвідченнями офіцерів і генералів - особи офіцерського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту; військовими квитками рядового, сержантського і старшинського складу - особи рядового, сержантського і старшинського складу та курсанти закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (далі - військові навчальні заклади).

Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України. якою встановлено, що особові справи офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу складаються посадовими особами служб персоналу або штабів військових частин, на яких покладено обов`язки ведення діловодства служби персоналу та обліку особового складу.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40 затверджено Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України (надалі - Інструкція), якою встановлено загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням.

Вказаною Інструкцією визначено, що у Збройних Силах України створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку. Довідка - документ інформаційного характеру, що підтверджує факти з життя чи діяльності військовослужбовців (працівників) і різні обставини діяльності військових частин (установ). Відповідальним за організацію діловодства у військовій частині (установі) є командир (керівник).

Пунктом 2.8.4 Інструкції визначено, що військовослужбовцям і працівникам Збройних Сил України, особам, звільненим із військової служби, членам їх сімей видаються військовими частинами (установами) довідки, необхідні для пред`явлення у відповідні установи та організації.

Підпунктом 2.8.4.3 Інструкції передбачено, що військовослужбовцям і працівникам Збройних Сил України та членам їх сімей для підтвердження факту перебування на військовій службі (роботі) можуть видаватися довідки за формами 5, 6 (додатки 21, 22) для подання за місцем вимоги.

Вказаною Інструкцією також затверджено довідку Форми 5 про перебування на військовій службі (додаток № 21 до Інструкції).

Для висновку про можливість зупинення провадження у справі, як виконання обов`язку визначеного п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суду необхідно представити чіткі докази (інформацію) про перебування учасника справи у складі Збройних Сил України, зокрема, у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та залучення його до виконання бойових завдань на території України з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, у зв`язку із повномасштабним вторгненням та збройною агресією російської федерації.

При цьому, визначена законодавцем підстава для зупинення провадження не говорить про неможливість участі особи у розгляді справи, тому не повинна розглядатися через таку призму, а про обов`язок суду вчинити у конкретний спосіб за наявності відповідних підстав.

Таким чином, зупинення провадження у справі, як виконання судом обов`язку визначеного законодавцем, не може свідчити про перешкоджання позивачу у реалізації конституційного права на захист чи процесуального на участь у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, для вирішення питання щодо зупинення провадження у даній справі суду необхідно з`ясувати чи перебуває відповідач ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України безпосередньо у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та чи виконує вказана частина бойові завдання у зоні бойових дій.

Як вбачається із наданих суду доказів, зокрема довідки військової частини НОМЕР_1 № 1502 від 17.09.2025, матрос ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 17.08.2025.

Колегія суддів виходить з того, що норми Закону про правовий режим воєнного стану, Закону про оборону, Закону про ЗСУ, Закону про військовий обов`язок та службу, Закону про мобілізацію з точки зору їх взаємозв`язку вказують на те, що введення на території всієї України Указом воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період під час якого, у тому числі здійснюється мобілізація, що має забезпечувати готовність, зокрема, всього складу ЗСУ, до ефективного здійснення цього завдання. У зв`язку з цим, відповідно до прямого змісту наведених норм Збройні Сили України (усією структурою) з оголошенням Указом воєнного стану на всій території України починають функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу.

З врахуванням наведеного, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині (навчальному закладі) під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

В свою чергу, відповідно до пункту 252 розділу XIV Порядку військовослужбовець може перебувати у військовій частині ЗСУ, яка не задіяна до ведення воєнних (бойових) дій, але це не означає, що він з метою виконання завдань оборони України не може бути оперативно відряджений до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях. В цьому й полягає одна зі складових функціонування ЗСУ в умовах особливого періоду, що є наслідком запровадження воєнного стану на території всієї України. Це саме стосується, наприклад, військовослужбовців, які відряджені до військових адміністрацій (пункт 263 Положення).

Таким чином, залучення військовослужбовця, який проходить військову службу у лавах ЗСУ, до бойових дій у певному районі таких дій є результатом виконання зазначеної функції ЗСУ та наслідком введення воєнного стану, запровадження особливого періоду та результатів мобілізації, однак не визначає переведення ані військовослужбовця, ані частини, у якій він служить, загалом на організацію і штат воєнного часу, на воєнний стан, бо є наслідком, а не першопричиною у цьому контексті.

Як вже зазначалось, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Оскільки матеріали справи містять чітку інформацію про проходження ОСОБА_1 військової служби за контрактом, а відтак можливість задіяння його до виконання бойових завдань на території України у складі відповідного правоохоронного органу спеціального призначення з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, у зв`язку із повномасштабним вторгненням та збройною агресією російської федерації, колегія суддів приходить переконання про те, що клопотання про зупинення провадження у справі необхідно задовольнити.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у цій справі необхідно зупинити до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 261, 367 ЦПК України, суд,-

постановив:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гедзика Василя Мироновича про зупинення провадження у справі - задовольнити.

Зупинити провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гедзика Василя Мироновича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2025 року в складі судді Кушніра Б.Б. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 24 березня 2026 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк