УХВАЛА

27 березня 2026 року

м. Київ

справа № 463/4746/24

провадження № 61-3299ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яциник Володимир Васильович, на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 липня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 13 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Захід» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства

з обмеженою відповідальністю «Акріс-Захід» (далі - ТОВ «Акріс-Захід»), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Акріс-Захід»№ 152 к

від 22 квітня 2024 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інженера-землевпорядника, за суміщенням касир, у ТОВ «Акріс-Захід» з 22 квітня 2024 року;

- стягнути з ТОВ «Акріс-Захід» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня 2024 року дату винесення рішення суду;

- стягнути з ТОВ «Акріс-Захід» на користь ОСОБА_1 додаткову заробітну плату, передбачену Положенням про оплату праці та преміювання працівників управління земельним банком департаменту юридичних та земельних питань від 19 жовтня 2022 року у розмірі 2 880 920, 67 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 липня 2025 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 липня 2025 року скасовано в частині відмови

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Акріс-Захід» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено в цій частині нову постанову про задоволення цих вимог. Визнано протиправним та скасовано наказ ТОВ «Акріс-Захід»

№ 152 к від 22 квітня 2024 року «Про припинення трудового договору

ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-землевпорядника, за суміщенням касир, у ТОВ «Акріс-Захід» з 22 квітня 2024 року. Стягнуто

з ТОВ «Акріс-Захід» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 173 758, 92 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

13 березня 2026 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Яциник В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 липня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2026 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та направити справу в цій частині на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

В касаційній скарзі заявник підставою касаційного оскарження зазначає, зокрема, пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах), однак при цьому не конкретизує норму (норми) права, щодо застосування якої (яких) у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Крім того, підставою касаційного оскарження заявник вказує пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись на наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування судового рішення.

Разом із тим пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України містить пряму вказівку на те, що передбачена ним підстава для скасування судового рішення застосовується за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Отже, у разі посилання на наявність підстав для скасування судового рішення передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі одночасно має бути зазначена та обґрунтована одна або декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Таким чином, заявником належним чином не виконані вимоги пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом надання уточненої касаційної скарги, яка має містити підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)

статтею 389 ЦПК України підстави (підстав). У разі посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник має чітко зазначити норму/норми права щодо застосування якої/яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги засобами поштового зв`язку копії уточненої скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.

У разі подання касаційної скарги в електронній формі, до неї мають бути додані докази надсилання копії касаційної скарги листом з описом вкладення іншим учасникам справи, які не мають зареєстрованого кабінету в системі Електронний Суд.

Згідно частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Питання про відкриття касаційного провадження або про відмову у відкритті касаційного провадження буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог

статті 392 ЦПК України.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яциник Володимир Васильович, на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 липня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2026 року у справі № 463/4746/24 залишити без руху.

Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення заявнику та/або його представнику копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян