ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3795/22 Номер провадження 22-ц/814/734/26Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар: Горбун К. О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17.02.2005 року. Подружнє життя не склалося через втрату взаєморозуміння та взаємоповаги. Шлюбні стосунки не підтримують, подружні відносини відновити не намагалися. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати.

Ухвалою суду від 29.11.2022 року судом зупинено провадження по справі у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення терміном до 29.03.2023 року

Ухвалою суду від 04.07.2023 року судом повторно зупинено провадження по справі у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення терміном до 04.10.2023 року.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2023 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 17 лютого 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №94 - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_3 , жінки - ОСОБА_4 .

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному поряду оскаржила позивач. Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм процесуально права.

Апелянт вказує, що у зв`язку з припиненням угоди про правову допомогу з адвокатом Колошкіним П.І. з 01.10.2023 р. ОСОБА_1 , надавши останньому заяву від 27.09.2023 р. із дорученням адвокату : до 01.10.2023 повідомити суд про згоду на примирення з ОСОБА_2 , час на яку надано ухвалою суду, та про відмову від позову - вважала, що провадження у справі буде закрите (доказ надіслання заяви від 27.09.2023 на електронну адресу адвоката додається).

Проте , знаходячись в Німеччині, скаржник не мала інформації про те, що судом замість ухвали про закриття провадження у справі ухвалене заочне рішення про розірвання шлюбу, бо не мала електронного кабінету.

Не з`ясування судом остаточної позиції позивача у справі після закінчення строку на примирення подружжя є обставинами, які мають значення для правильного вирішення справи , що потягнуло за собою задоволення позову, що не мала на меті ОСОБА_1 у зв`язку із примиренням з ОСОБА_2 .

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити у зв`язку з примиренням.

Заслухавши суддю-доповідача,апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що сторони з 17.02.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.08.2022 року, актовий запис №94.

14 березня 2026 року до суду від ОСОБА_1 та її представника Ніколаєва В.О. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю представника позивача ознайомитись із матеріалами справи.

До клопотань долучено Ордер Ніколаєва В.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 в Полтавському апеляційному суді від 14 березня 2026 року серія АХ № 1334403 . Ордер містить відомості про те , що виданий на підставі договору про надання правничої допомоги/ доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги № 27/21 від "20 грудня 2025 " р. Відповідно, Ніколаєв В.О. був наділений правом на представництво інтересів ОСОБА_1 з грудня 2025 року , протягом трьох місяців адвокат не вчиняв жодних дій з метою ознайомлення з матеріалами справи , доказів неможливості вчинення таких дій суду не надано.

У зв`язку із вказаним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання та вважає за можливе провести розгляд справи.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

У ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу.

Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (ч. 2 ст. 410 ЦПК України) стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Матеріали даної цивільної справи на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 містять : телефонограму від 07 квітня 2023 року (т.1 а.с.47); рекомендоване повідомлення про направлення судової повістки на 04.05.2023 із відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою»(т.1 а.с.52-53) ;телефонограму від 22 травня 2023 року (т.1 а.с.59); рекомендоване повідомлення про направлення судової повістки на 04.07.2023 із відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою»(т.1 а.с.65-66); довідка про доставку на електронну адресу позивача ухвали від 04.10.2023.

Окрім того, матеріали справи містять : заяву про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами ( т.1 а.с.3); клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача (т.1 а.с.4); клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача ( т.1 а.с.70).

Оскільки , у матеріалах справи наявні заяви представника ОСОБА_1 , Колошкіна П.І. про розгляд справи без участі , подані у період коли договір про надання правничої допомоги був дійсним , а також відомості про направлення позивачу судової кореспонденції за адресами ( для листування, та електронна) вказаними у позовній заяві , суд не вбачає підстав для скасування судового рішення на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Скаржник зазначала, що рішення зокрема підлягає скасуванню і у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 не виконано волю ОСОБА_1 , щодо відмови від позову та згоди на примирення до 01.10.2023. Окрім того, вказує , що нею направлено ОСОБА_5 заяву про припинення дії договору про надання правової допомоги , згідно якої ОСОБА_1 бажає припинити повноваження адвоката з 01.10.2023.

Відповідно до ч. 4 ст. 64 ЦПК України, про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Зазначаючи, що правовідносини позивача з адвокатом Колошкіним П.І. припинилися і є розірвані, ОСОБА_1 ні її представник жодного доказу з зазначених обставин суду не надали.

Заяви про припинення повноважень ОСОБА_5 , як представника ОСОБА_1 адресованої суду, матеріали справи не містять.

Таким чином, станом на 13 жовтня 2026 року у справі не було подано заяви про відмову від позову та про згоду на примирення.

У свою чергу , відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, проте , вказане право не зобов`язує сторону у справі подавати процесуальні документи виключно через представника. Так, згідно п.3 ч.1 ст.43 ЦПК учасники справи мають право подавати заяви клопотання , надавати пояснення суду , наводити свої доводи , міркування щодо питань , які виникають під час судового розгляду , і заперечення проти заяв , клопотань , доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно, ОСОБА_1 , мала можливість самостійно направити до суду заяви про відмову від позову та надання згоди на примирення . Окрім того, згідно ст.64 ЦПК необхідно було повідомити суд про припинення представництва шляхом подання заяви .

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ «Чірікоста і Віола проти Італії»).

Відповідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вищезазначене свідчить, що скаржник мав можливість слідкувати за ходом розгляду своєї справи, дізнаватись про його результати та вчиняти процесуальні дії , які він вважав необхідними на кожному етапі судового розгляду, адже саме він був ініціатором спору.

Суд зауважує, що при розгляді справи в суді першої інстанції сторонам двічі було надано строк на примирення. Так, ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 29 листопада 2022 року сторонам надано строк для примирення до 29 березня 2023 року ( чотири місяці). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 04 липня 2023 року сторонам повторно надано строк на примирення до 04 жовтня 2023 року(чотири місяці). Тобто , сумарно , для примирення сторонам було надано вісім місяців, протягом розгляду справи з серпня 2022 року по жовтень 2023 року. ОСОБА_1 жодних заяв про примирення з відповідачем чи про відмову від позову до суду не направила.

Ймовірно , відповідного бажання у періоди надання строку на примирення ОСОБА_1 не мала.

Бажання щодо примирення позивачем було реалізовано шляхом подання апеляційної скарги 23 вересня 2025 року.

З надісланої до суду апеляційної інстанції від імені ОСОБА_6 , яка вважає себе правонаступником відповідача, належним чином завіреної копії свідоцтва про смерть стало відомо , що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09:40 помер, № S 504/2025 виданого ВІДДІЛОМ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ МІСТА БАД-ПІРМОНТ. РАЙОН ГАМЕЛЬН-ПІРМОНТ.

Звертаючись із апеляційною скаргою у вересні 2025 року ОСОБА_1 не повідомила про смерть відповідача у справі ОСОБА_2 у серпні 2025 року.

Тож, суд апеляційної інстанції вирішуючи спір про розірвання шлюбу виходить з слідуючого.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписом статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.

Згідно з усталеною судовою практикою, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як зазначено судом першої інстанції, сторони у судове засідання не з`явились , сторона позивача до суду надала заяву, у яких просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що сімейне життя позивача та відповідача не склалось, шлюбно-сімейні відносини сторін фактично припинені протягом останнього часу, спір щодо поділу майна подружжя відсутній, розірвання шлюбу відповідає інтересам позивача та відповідача.

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповідомлення її про поновлення провадження після надання строку на примирення та бажання відмовитись від позову нереалізоване її представником до винесення рішення у справі, що вважає істотними обставинами для скасування рішення та задоволення її апеляційної скарги.

Обставинам щодо неповідомлення скаржника та припинення повноважень адвоката , який мав би подати до суду заяву про відмову від позову судом проаналізовано вище, тож наразі суд оцінює правозгідність звернення позивача із апеляційною скаргою на рішення , вказуючи на відновлення сімейних відносин , попри те, що відповідач ОСОБА_2 був мертвий на момент подання апеляційної скарги.

У пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (частина третя статті 377 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 (провадження № 61-8159сво21) вказано:

«статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя. Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00)). Враховуючи наведене і прецеденти Європейського суду з прав людини, перегляд заочного рішення та його скасування через значний проміжок часу й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін є правомірним випадком обмеження права на доступ до суду. Більше того, встановлення в судовій практиці зворотного принципу призведе до порушення принципу верховенства права через викривлення таких його складників, як правова визначеність правовідносин і res judicata.

Наразі , суд враховує , що скасування судового рішення ухваленого у 2023 році , тобто майже через два роки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 сторони у спорі ОСОБА_2 де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін ОСОБА_2 , дестабілізує приватні відносини.

У даній справі , встановлюючи дійсні підстави та обставини подання апеляційної скарги на рішення винесене за позовом ОСОБА_1 суд вважає, що задовлення такої не буде виправданим при обставинах, що настільки змінились з того часу (смерть відповідача), і не відповідатиме вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що порушення норм процесуального права на якому наголошує позивач , без урахування вимог справедливості, добросовісності й розумності, може потягнути за собою ухвалення рішення , що не відповідатиме завданню цивільного судочинства.

Апеляційний суд враховує, що вимога добросовісності є загальною для усі суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні. Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт і статті З ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії. У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Тож, після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин, що є неможливим внаслідок смерті одного з подружжя, скасування рішення суду про розірвання шлюбу через значний проміжок часу (через два роки після ухвалення рішення) не відповідатиме вимогам статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

За умови, що сторона знає про смерть іншої сторони у справі, де правонаступництво є неможливим, як і відновлення сімейних відносин, поведінка сторони, яка заявила після спливу значного проміжку часу про перегляд заочного рішення з формальних підстав, є зловживанням процесуальними правами.

Переглядаючи дану справу в межах вимог та заперечень апеляційної скарги , суд звертає увагу , що позивач , обґрунтовуючи свої вимоги , посилається виключно на недобросовісність дій адвоката який не подав до суду першої інстанції заяву про відмову від позову та на те , що їй не було відомо що провадження у справі було поновлено 04 жовтня 2023 року , проте колегія суддів зауважує, що апелянтом не долучено жодних доказів які спростовували б рішення суду першої інстанції по його суті , щодо фактичного припинення сімейних відносин між сторонами у справі. Вказуючи на спільне проживання у Німеччині та відновлення сім`ї , із доказів позивачем долучено лише відомості Прикордонної служби згідно яких ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одночасно перетинали кордон України у період часу 2021-2022 рік. Відтак , ОСОБА_1 не спростовано наявності самих підстав для розірвання шлюбу.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

У даній справі , суд вважає, що дії позивача ОСОБА_1 не можна вважати добросовісними, адже поведінка останньої , що полягає у поданні апеляційної скарги та заяви про відмову від позову з формальних підстав після значного проміжку часу , є зловживанням процесуальними правами , оскільки перегляд рішення про розірвання шлюбу , що набрало законної сили у 2023 році та його скасування через два роки й після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з урахуванням того що у даній категорії справ не допускається правонаступництво , може негативно вплинути на приватно правові відносини третіх осіб зокрема, а тому може бути правомірним та виправданим випадком обмеження права на доступ до суду з урахуванням принципу правової визначеності.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що відновлення сімейних відносин внаслідок задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 жовтня 2023 року є неможливим, окрім того, задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, навіть за встановлення певних порушень норм права, не може вважатися виправданим при обставинах, що істотно змінились з того часу, та не відповідатиме вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в такому випадку порушується принцип правової визначеності та порушаться права третіх осіб , адже після ухвалення рішення ОСОБА_2 помер , ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина, яку у свою чергу прийнята спадкоємцем, тож із наведеного вище вбачаєтюся наміри позивачки успадкувати майно , а не бажання відновити шлюбні відносини з померлим.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов