П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року місто Київ

справа № 370/103/25

провадження № 22-ц/824/2011/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк»,

на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Сініциної О.С

у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року АТ КБ «Приват банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2016 року № б/н в розмірі 199 558,33 грн, яка складається з: 132 702,37 грн - заборгованість за кредитом; 9 737,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 57 118,24 грн - заборгованість за відсотками за статтею 625 Цивільного кодексу України та судові витрати у розмірі 3028 грн зі сплати судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору, відповідачу 19 грудня 2016 року відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який надалі збільшився до 44 000 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту, відповідач отримав кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії - 05/21, тип - «Універсальна».

Після отримання картки, відповідач за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою за рахунками відповідача.

Отже відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, у тому числі щодо сплати відсотків. У процесі користування кредитним рахунком відбулася зміна відсоткової ставки

на 42 %.

Також позивач зазначив, що у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії рф, банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 року - у розмірі 0 %, яка була поступово повернута до погодженого розміру з 01 квітня 2022 року.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. Однак, відповідач свої зобов`язання з повернення використаної частини кредитного ліміту, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, своєчасно не виконав, у зв`язку із чим утворилась прострочена заборгованість.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Назаренко С.М. 5 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд», в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не надав оцінки усім доказам у справі, а саме: виписці по рахунку та розрахунку заборгованості, які надавались позивачем до суду першої інстанції на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами.

Підписавши вказаний кредитний договір від 19 грудня 2016 року, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, в т.ч. і розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Відповідач не заперечував факт отримання картки та факт видачі кредитних коштів. Усі істотні умови кредитування (розмір відсотків та неустойки тощо) узгоджено у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, що особисто підписана клієнтом.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судове засідання не з`явилися учасники справи, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується конвертом адресованим ОСОБА_1 , який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та звітом про доставку судової повістки до електронного кабінету представника позивача Назаренка С.М.

Крім того, 24 лютого 2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Євтушенка А.С, надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Крім того, представник ОСОБА_1 адвокат Євтушенко А.С. просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення ( частина 5 статті 268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 19 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приват Банку.

Після підписання договору б/н від 19 грудня 2016 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана кредитна картка із початковим кредитним лімітом, який надалі збільшився до 44 000 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку - НОМЕР_1 , строк дії 05/21, тип - Універсальна.

До матеріалів справи долучена виписка за договором № б/н за період з 22 травня 2017 року по 4 грудня 2024 року.

До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості у розмірі

199 558,33 грн за договором б/н від 19 грудня 2016 року, яка розрахована станом на 2 грудня 2024 року,

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банк не довів, належними та допустимими доказами обставин, на які посилається він в обґрунтуванні своїх позовних вимог, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів, що такі Умови і Правила надання банківських послуг, до яких, як зазначає позивач, приєднався відповідач, тарифи, правила користування основними умовами обслуговування та кредитування, розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету - заяву до договору надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені і комісії, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних відповідача, не містить жодних даних про умови кредитування, зокрема, щодо розміру процентів, пені та комісії.

Крім того, суд також зазначив, що долучена до матеріалів виписка не містить даних, за якими можливо встановити дату кредитного договору за яким видана ця кредитна картка та з яким кредитним лімітом з подальшим збільшеним лімітом до 44000 грн. та неможливо встановити яким чином тіло кредиту збільшилось до 132702,37 грн. Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості у розмірі 199558,33 грн. за договором б/н від 19 грудня 2016 року станом на 2 грудня 2024 року, однак такий розрахунок не є доказом отримання відповідачем грошових коштів.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів з огляду на таке.

Верховний Суд у своїх висновках наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Визначеними ч. 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг від 19 грудня 2016 року № б/н шляхом підписання анкети - заяви. У заяві вказано, що відповідач згоден, що ця заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що відповідач ознайомився та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку». (а.с. 20).

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 199 558,33 грн, яка складається з: 132 702,37 грн - заборгованість за кредитом; 9 737,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 57 118,24 грн - заборгованість за відсотками за статтею 625 Цивільного кодексу України.

Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».

Установлено і не заперечується відповідачем, що між сторонами був укладений договір, за яким банк відкрив на ім'я ОСОБА_1 картковий рахунок та видав кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 44000 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем, що знайшло своє відображення у відзиві на позов ( а.с. 156).

Видача коштів позичальнику підтверджується випискою про рух коштів на банківському рахунку, яка була додана позивачем до суду першої інстанції.

Згідно з висновками Верховного Суду та Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписка про рух коштів має статус первинного бухгалтерського документу, що підтверджує факт здійснення господарської операції та є належним та допустимим доказом користування відповідачкою кредитними коштами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).»

Враховуючи наведене, виписка про рух коштів за договором від 19 грудня 2016 року № б/н за період з 29 липня 2017 року по 1 березня 2020 року по 24 березня 2023 року, в розумінні вимог цивільно - процесуального законодавства - є належним та допустимим доказом (а.с. 18-19).

Отже, надана банком виписка про рух коштів на рахунку, відкритому у банку на ім'я ОСОБА_1 , підтверджує факт як видачі позичальнику коштів, так і факт користування останнім коштами, які видані банком.

Відповідно є доведеним факт видачі ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 44000 грн.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що долучена до матеріалів виписка не містить даних, за якими можливо встановити дату кредитного договору за яким видана ця кредитна картка та з яким кредитним лімітом з подальшим збільшеним лімітом до 44000 грн., є помилковим, оскільки не відповідає встановленим обставинам.

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить з наступного.

З наданої позивачем до позовної заяви виписки про рух коштів на банківського рахунку вбачається, що відповідачем використано коштів на суму 40405,85 грн. За рахунок збільшення кредитного ліміту банком списані: пеня за прострочку за кредитом в сумі 98843,62 грн., відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6% в сумі 11306,04 грн., відсотки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 57118,24 грн.

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості, процентна ставка при порушенні умов договору визначена у розмірі 7,2%.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, в даному випадку кредитор застосовував процентну ставку за прострочення виконання зобов'язань в більшому розмірі, ніж передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.

У наданій до суду анкеті - заяві від 19 грудня 2016 року відсутні будь - які вказівки щодо обов`язку позичальника на сплату процентів за користування кредитними коштами та процентів за порушення умов виконання грошового зобов'язання, розрахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Також анкета-заява не містить умов щодо погодження відповідальності позичальника за порушення зобов'язань у вигляді пені.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, з якими саме «Тарифами» та «Умовами і правилами надання банківських послуг» відповідач ОСОБА_1 ознайомився та погодився, підписуючи анкету - заяву про приєднання до «Умов та правил» надання банківських послуг у «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та пені.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами при укладенні договору була досягнута згода щодо розміру та порядку нарахування процентів і пені, сума в розмірі 98843,62 грн. пеня, заборгованість за простроченими відсотками 9737,72 грн., заборгованість за відсотками згідно ст.625 ч.2 ЦК України 57118,24 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

Провівши арифметичні розрахунки, колегія суддів дійшла висновку про те, заборгованість за тілом кредиту складає 33858,75 грн. (132702,37 грн. - 98843,62 грн.(пеня)) підлягає стягненню з відповідача, оскільки останнім не доведено, що він свої зобов'язання перед банком виконав повністю.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково на 16,97%, тому відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 513,85 грн., за подання апеляційної скарги 567,14 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість а кредитним договором від 19 грудня 2016 року в розмірі 33585,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1080,99 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус