Дата документу 24.03.2026 Справа № 336/1512/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1512/25
Провадження №22-ц/807/682/26
Головуючий в 1-й інстанції Боєв Є.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудових відносин, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом доКомунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудових відносин. В обґрунтування позову вказав, що з 02.08.1999 року працював у Комунальному закладі (КЗ) «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради на посаді тренера-викладача з веслування. Наказом директора цього закладу від 01.11.2023 року № 16-К був звільнений з посади у зв`язку із скороченням штату працівників - за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи наказ про звільнення незаконним, звернувся до суду. Позивач вказав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 року (справа № 336/12115/23) визнано протиправним та скасовано наказ Комунального підприємства «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради від 01.11.2023 року № 16-К про звільнення з посади тренерів-викладачів з веслування на байдарках та каное та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 431 грн. 38 коп. Рішення підлягало негайному виконанню. Проте, як вказав позивач, йому прийшлося звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання цього рішення. Незважаючи на наявність судового рішення та виконавчого листа, відповідач не видав йому наказ про поновлення на роботі, запис в трудовій книжці про поновлення на роботі не здійснив, до роботи не допустив. Відповідач наказом від 05.10.2024 року № 14-К «Про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 » призупинив дію трудових відносин з позивачем без збереження заробітної плати з 05.10.2024 року на весь час дії правового режиму воєнного стану. У наказі в якості підстави призупинення дії трудових відносин вказано наступне: «У зв`язку з тим, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/12115/23 про відшкодування коштів ОСОБА_1 неможливо виконати, так як ОСОБА_1 не бажає виконати процедуру поновлення на роботі, отримання коштів та не надає свої банківські реквізити». Як зазначив позивач, цей наказ він отримав по пошті лише 27.01.2025 року (понад 90 днів після ухвалення наказу). Позивач, посилаючись на те, що приписи статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачають право роботодавця призупинити дію трудового договору у зв`язку із збройною агресією проти України при умові, що роботодавець не може надати роботу працівнику, забезпечити належні умови праці, а працівник не може виконувати роботу, вважає, що відповідач не мав достатніх підстав для видачі оскаржуваного наказу про призупинення дії трудового договору з ним, оскільки були відсутні обов`язкові для цього умови, а саме абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, у наказі не вказано конкретний строк призупинення дії трудового договору, а також мало місце ухиляння роботодавця від виконання судового рішення про поновлення його на роботі. Вважаючи цей наказ необґрунтованим та протиправним і таким, що порушує його трудові права, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради № 14-К від 05.10.2024 року про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1211, 22 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2025 року, позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудових відносин задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради № 14-К від 05.10.2024 року про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради судовий збір у сумі 1211, 22 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Комунальний заклад «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог позову відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачем було видано наказ про поновлення на роботі позивача, а отже виконано рішення суду у цивільній справі 336/12115/23. Оскільки у рішенні суду по зазначеній справі були відсутні реквізити позивача для зарахування коштів і позивач такі відомості відповідачу не надав, рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було виконано, але не з вини відповідача. Позивачем свідомо ігнорувались запрошення відповідача з метою поновлення на роботі, натомість позивачем за наявності рішення суду про поновлення на роботі не було здійснено жодних дій щодо виконання своїх трудових обов`язків та фактичного виходу на роботу. Призупинення дії трудового договору відбулося за наявності всіх законних підстав, передбачених ст. 13 Закону України №2136. Відповідач у справі не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правовому природу та як наслідком винесено обґрунтоване та законне рішення. В зв`язку з наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.08.1999 року, а саме, працював у Комунальному закладі (КЗ) «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради на посаді тренера-викладача з веслування. Це підтверджено копією трудової книжки позивача (запис № 11).

Згідно запису у трудовій книжці № 12 був звільнений з посади у зв`язку із скороченням штату працівників - за п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 16-К від 01.11.2023 року). Вважаючи наказ про звільнення незаконним, звернувся до суду.

Позивач вказав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 року (справа № 336/12115/23) визнано протиправним та скасовано наказ Комунального підприємства «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради від 01.11.2023 року № 16-К про звільнення з посади тренерів-викладачів з веслування на байдарках та каное та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 431 грн. 38 коп. З його змісту видно, що рішення підлягає негайному виконанню. Проте, як вказав позивач, йому прийшлося звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання цього рішення. Не зважаючи на наявність судового рішення та виконавчого листа, відповідач не видав йому наказ про поновлення на роботі, запис в трудовій книжці про поновлення на роботі не здійснив, до роботи не допустив, необхідні виплати не здійснив.

Відповідач наказом від 05.10.2024 року № 14-К «Про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 » призупинив дію трудових відносин з позивачем без збереження заробітної плати з 05.10.2024 року на весь час дії правового режиму воєнного стану. Як зазначив позивач, цей наказ № 14-К від 05.10.2024 року він отримав по пошті лише 27.01.2025 року (понад 90 днів після ухвалення наказу). Дата надходження копії наказу № 14-К підтверджується письмовими доказами: копією конверту та довідки щодо перевірки статусу відстеження поштового відправлення.

В матеріалах справи наявна копія наказу Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради № 14-К від 05.10.2024 року про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 . У цьому наказі в якості підстави призупинення дії трудових відносин вказано наступне: «У зв`язку з тим, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/12115/23 про відшкодування коштів ОСОБА_1 неможливо виконати, так як ОСОБА_1 не бажає виконати процедуру поновлення на роботі, отримання коштів та не надає свої банківські реквізити».

Таке формулювання у наказі підстав для призупинення трудових відносин суперечить положенням частини 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ - щодо наявності умов, які б свідчили про небажання та неможливість працівника виконувати роботу, та про відсутність у роботодавця можливості надати роботу. Відповідач не надав суду будь-яких доказів щодо можливість або відсутність такої можливості надати роботу працівнику.

Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї письмових доказів: копії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 року (справа № 336/12115/23), згідно якого визнано протиправним та скасовано наказ Комунального підприємства «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради від 01.11.2023 року № 16-К про звільнення з посади тренерів-викладачів з веслування на байдарках та каное ОСОБА_1 , стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 431 грн. 38 коп. та рішення допущено до негайного виконання; копії виконавчого листа на виконання цього судового рішення, виданого 31.05.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 бажав приступити до роботи після поновлення його на посаді, проте не зміг цього зробити по причині ухиляння роботодавця від виконання судового рішення. Крім того у наказі № 14-К від 05.10.2024 року про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 у підставах призупинення дії трудових відносин зазначено наступне: «так як ОСОБА_1 не бажає виконати процедуру поновлення на роботі», проте будь-яких доказів щодо надсилання ОСОБА_1 будь-яких пропозицій з боку роботодавця з приводу «процедури поновлення на роботі» відповідач не надав. Оскаржуваний наказ про призупинення дії трудового договору відповідачем видано за відсутності дійсних та достатніх причин призупинення дії трудового договору, оскільки зазначений наказ не містить інформації про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки. За таких обставин суд дійшов висновку, що наказ Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради № 14-К від 05.10.2024 року про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 має протиправний характер, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Згідно пункту 3 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі закон №2136-ІХ).

Відповідно до п. п. 5 п. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно пункту 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»(далі закон №2136-ІХ).

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХтакож можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Водночас, таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23).

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору, відтак першочерговим для суду є встановити можливість або відсутність такої можливості у роботодавця надати роботу працівнику.

Відповідно до рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 року (справа № 336/12115/23) визнано протиправним та скасовано наказ Комунального підприємства «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради від 01.11.2023 року № 16-К про звільнення ОСОБА_1 з посади тренерів-викладачів з веслування на байдарках та каное та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 431 грн. 38 коп. Оскарження рішення щодо звільнення, на думку суду апеляційної інстанції є проявом активної позиції позивача і прямо вказує на його зацікавленість у продовженні трудових відносин з відповідачем.

В матеріалах справи наявна копія наказу Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради № 14-К від 05.10.2024 року про призупинення дії трудових відносин з тренером-викладачем ОСОБА_1 . У цьому наказі в якості підстави призупинення дії трудових відносин вказано наступне: «У зв`язку з тим, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/12115/23 про відшкодування коштів ОСОБА_1 неможливо виконати, так як ОСОБА_1 не бажає виконати процедуру поновлення на роботі, отримання коштів та не надає свої банківські реквізити».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо того, що вказане формулювання у наказі підстав для призупинення трудових відносин суперечить положенням частини 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ - щодо наявності умов, які б свідчили про небажання та неможливість працівника виконувати роботу, та про відсутність у роботодавця можливості надати роботу. При цьому Відповідач не надав будь-яких доказів щодо можливість або відсутність такої можливості надати роботу працівнику. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги з приводу знаходження юридичної адреси відповідача у м. Запоріжжі, належними доказами не підтверджено, при цьому сам скаржник в апеляційній скарзі вказує адресу комунального закладу у м. Оріхів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Оріхівська дитячо-юнацька спортивна школа» Оріхівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 березня 2026 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді: І. В. Кочеткова

О. З. Поляков