УХВАЛА

26 березня 2026 року

м. Київ

справа № 485/867/25

провадження № 61-3398ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Третьяк Гаіна Олександрівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю

«ЮТС-Агропродукт», товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» (далі -

ТОВ «ЮТС-Агропродукт»), товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» (далі - ТОВ «Перемога - Плюс»), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- розірвати договір оренди землі від 11 травня 2012 укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» (орендар

ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 30 січня 2018 року за № 3500122, новий орендар згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно

ТОВ «Перемога - Плюс») номер запису про інше речове право 26642640

від 13 червня 2018 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером :04:000:0021;

- розірвати договір оренди землі від 11 травня 2012 року укладений між

ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» (орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 30 січня 2018 року за № 3500106, новий орендар згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ТОВ «Перемога - Плюс») номер запису про інше речове право 26502656 від 01 червня 2018 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0084;

- стягнути заборгованість з орендної плати у розмірі 44 914 ,43 грн, а саме:

за договором оренди землі від 11 травня 2012 року укладеним між ОСОБА_2 щодо земельної ділянки із кадастровим номером :04:000:0021 - 22 473, 72 грн (за 2023 рік - 11 236, 86 грн, за 2024 рік - 11 236, 86 грн) та за договором оренди землі від 11 травня 2012 року укладеним між ОСОБА_3 щодо земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0084 - 22 440, 74 грн (за 2023 рік - 11 220, 37 грн, за 2024 рік - 11 220, 37 грн).

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 6, 2100 га, кадастровий номер :04:000:0021, укладений між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ОСОБА_2 (спадкоємець ОСОБА_1 ), від 11 травня 2012 року

(у редакції додаткової угоди № 3500122 від 30 січня 2018 року до договору оренди землі), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс»

() на підставі договору № 1704/25-21 від 17 квітня 2025 року.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 5, 40 га, кадастровий номер :02:000:0084, укладений між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ОСОБА_3 (спадкоємець ОСОБА_1 ), від 11 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди № 3500106 від 30 січня 2018 року до договору оренди землі), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс» на підставі договору № 1704/25-21 від 17 квітня 2025 року.

Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 22 473, 72 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди від 11 травня 2012 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0021 за 2023-2024 роки (вже з відрахуванням податків).

Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 22 440, 74 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 11 травня 2012 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0084 за 2023-2024 роки (вже з відрахуванням податків).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «ЮТС-Агропродукт» задоволено. Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до

ТОВ «ЮТС-Агропродукт» про розірвання договорів оренди землі, стягнення орендної плати відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

16 березня 2026 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Третьяк Г. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2026 року, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

За змістом пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Предметом позову в цій справі є:

- розірвання договору оренди земельної ділянки площею 6, 32 га із кадастром номером 825783700:04:000:0021, річна орендна плата за користування якою, відповідно до пункту 4.1.додаткової угоди до договору, встановлена

в розмірі 10 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що

складає 14 593, 33 грн за рік оренди;

- розірвання договору оренди земельної ділянки, площею 6, 2100 га із кадастровим номером :02:000:0084, річна орендна плата за користування якою, відповідно до пункту 4.1. додаткової угоди до договору, встановлена в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 14 571, 91 грн за рік оренди;

- стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками у розмірі 44 914, 43 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у справі № 485/867/25 становить 132 410, 15 грн ((14 571, 91 грн х 3) + (14 593, 33 грн х 3) + 44 914, 42 грн) та не перевищує

250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 250 = 832 000,00 грн, де 3 328,00 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2026 року).

Враховуючи зазначене вище, постанова Миколаївського апеляційного суду

від 10 березня 2026 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема

й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд керується тим, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави

й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Втім, заявником не обґрунтовано фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів подібних правовідносин, оскільки в постанові Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі № 650/3776/24 (провадження № 61-6327св25) викладено висновок у подібних правовідносинах.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм прав у подібних правовідносинах, не заслуговують на увагу, оскільки є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника, що підпадає під вимоги підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо, до певної справи

в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Касаційна скарга не містить належних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для великої групи людей в контексті зазначених критеріїв.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року,

§ 37).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої

статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Третьяк Гаіна Олександрівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства

з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт», товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк