Справа № 369/2010/26
Провадження № 2/369/9301/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Дубицької М.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Гулько Ганна Вікторівна про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «КАРАТ АВТО», Територіальний сервісний центр МВС №8048, Головний сервісний центр МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві про визнання право власності на рухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна автомобіля та договору комісії, витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання право власності на рухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна автомобіля та договору комісії, витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, що стосується транспортного засобу MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року, VIN НОМЕР_1 .

Разом з позовною заявою, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позовні вимоги, шляхом накладення арешту на транспортний засіб MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року,VIN НОМЕР_1 .

Заяву мотивує тим, що 03.04.2024 року в Територіальному сервісному центрі МВС № 8048 було здійснено незаконну перереєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року випуску, VIN НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (надалі - Позивач). Перереєстрація була проведена без волевиявлення, згоди чи участі власника транспортного засобу- ОСОБА_1 . Для цього були використані документи, що містять ознаки підроблення, а саме: договір комісії № 63 від 31.03.2024 року, договір купівлі-продажу № 62 від 31.03.2024 року, які були оформлені від імені ОСОБА_1 у суб`єкта господарювання ТОВ «КАРАТ АВТО». На підставі цих документів транспортний засіб було перереєстровано на ім`я ОСОБА_2 з видачою свідоцтва про реєстрацію Т3 серія НОМЕР_2 . На момент укладення зазначених договорів та проведення перереєстрації ОСОБА_1 перебував за межами України, що підтверджується відповідними даними про перетин державного кордону та наявною поміткою у закордонному паспорті про виїзд до Республіки Польща. Крім того, паспорт Позивача був зданий до консульства України в Польщі, що виключає можливість його фізичної присутності та підписання будь-яких договорів або інших документів щодо відчуження автомобіля. Таким чином, невстановлені особи шляхом підроблення підпису та використання підроблених документів незаконно відчужили транспортний засіб, чим вчинили дії, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190, 358 КК України (шахрайство, підроблення документів) та інших можливих складів злочинів (остаточна правова кваліфікація на розсуд органу досудового розслідування, 17.11.2025 року відповідна заява подана до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві. На момент подання позовної заяви автомобіль, що с предметом спору, може бути повторно відчужений, перереєстрований на будь-яку іншу особу, перепроданий або переданий у користування третім особам, знищений, тощо. Подальше відчуження автомобіля унеможливлює виконання майбутнього рішення суду, зробить фактично неможливим повернення майна позивачу та істотно ускладнює захист його прав.

Враховуючи предмет спору, з огляду на обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову та наданої інформації стосовно можливих недобросовісних дій Відповідачів щодо його можливого відчуження, просить суд накласти арешт на вказаний траспортний засіб, із забороною будь-яким фізичним та/або юридичним особам відчужувати, розпоряджатись або користуватись транспортним засобом MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року, VIN НОМЕР_1 , та заборонити ТЦС МВС України здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року, VIN НОМЕР_1 .

Дослідивши заяву про забезпечення доказів та додані до позову матеріали суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

Відповідно до ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 150 ЦПК України імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, за рахунок якого пропонується забезпечити позов, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Позивач просить накласти арешт на транспортний засіб: автомобіль марки MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року, VIN НОМЕР_1 ., власником якого є ОСОБА_4 -відповідач відповідно до вказаного цивільного позову. Дані обставини підтверджуються наданою копією договору купівлі - продажу транспортного засобу №8048/2025/5076818 від 24.01.2025 року відповідно до якого ОСОБА_4 придбала вказаний автомобіль та додано лист Головного Сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м.Києві (Філія ГЦС МВС) від 15.12.2025, відповідно до якого зазначено, що 29.03.2025 року у ТСЦ 8048 РСЦ ГСЦ МВС в Києві була здійснені перереєстрація спірного автомобіля та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_4 яка станом на 05.11.2025 року є власником вказаного автомобіля.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Необхідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки майно, яке належить відповідачеві на праві приватної власності на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути (бути відчуженим), зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення; а також те, що спірний автомобіль неодноразово був реалізований; забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є адекватним, співвідноситься з предметом позову, а тому зазначений захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про накладення арешту є обґрунтованим та необхідним для забезпечення виконання рішення у справі у разі задоволення позову.

Оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб не спричиняє жодних матеріальних збитків відповідачам, суд не вимагає від заявника забезпечення збитків відповідачів, які можуть бути спричинені арештом майна, на яке накладено арешт.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову і не вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, враховуючи, що вказаний заявником вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, не порушує права інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову щодо накладання арешту на вказаний транспортний засіб.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.12,13,81,149-153,157,258,260,261,263,353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Гулько Ганна Вікторівна про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «КАРАТ АВТО», Територіальний сервісний центр МВС №8048, Головний сервісний центр МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві про визнання право власності на рухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна автомобіля та договору комісії, витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на транспортний засіб MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року, VIN НОМЕР_1 із забороною будь-яким фізичним та/або юридичним особам відчужувати, розпоряджатись або користуватись транспортним засобом MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року, VIN НОМЕР_1 , та заборонити ТЦС МВС України здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу MERCEDES-BENZ GL 550, 2010 року, VIN НОМЕР_1 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Наталя Хацько