ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року

м.Суми

Справа №752/8574/25

Провадження № 22-ц/816/1776/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Сидоренко А.П. (суддя-доповідач),

суддів - Сізова Д.В., Щербаченко М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2026 року ухвалене в м. Суми у складі судді Корольової Г.Ю., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

01 квітня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою було укладено договір позики № 1435177 в електронній формі. За цим договором позикодавець надав позику 13000 грн строком на 30 днів під 1,99% на день, а відповідачка зобов`язалась повернути кошти на умовах договору.

26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» договір факторингу № 2610, за яким відступило право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики № 1435177 від 23 лютого 2021 року.

03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклало з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» договір факторингу № 030423-ФМ, за яким відступило цьому товариству право грошової вимоги, зокрема за вказаним договором позики.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка за період з 23 лютого 2021 року по 25 березня 2025 року становить 41930,90 грн, з яких: 13000,00 грн - основний борг, 28930,90 грн - проценти, яку просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2026 року позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» задоволено. Стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість Договором позики № 1435177 у розмірі 41930 грн 90 коп., судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідачки подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що відповідачці надані кошти за відповідним договором та правочином.

Позивач посилається на повідомлення від ТОВ «ФК «Фінекспрес» про нібито перерахування коштів за договором від 23 січня 2018 року, однак сам договір не надано, що ставить під сумнів правові підстави взаємовідносин. Надані докази не підтверджують факт видачі коштів, тому право вимоги заборгованості не доведене.

Крім того, стягнена судом сума не відповідає умовам договору та є необґрунтованою. Сума заборгованості, яку суд стягнув з апелянта на користь позивача не відповідає умовам договору, а отже є необґрунтованою та незаконною. Суд визначив загальну заборгованість у 41930,90 грн (13000 грн - основний борг, 28930,90 грн - відсотки) та встановив, що за договором позики від 23 лютого 2021 року передбачено 1,99% на день строком на 30 днів. Водночас за таких умов сума відсотків мала б становити 7761 грн (13000 грн.*1,99%* 30 днів), тому нарахування 28 930,90 грн є необґрунтованим і не відповідає умовам договору, що свідчить про неповне дослідження судом доказів.

Апелянт не продовжувала строк договору, не укладала додаткових угод і не погоджувала інший термін кредитування. Тому навіть у разі отримання 13000 грн вона мала б повернути 20761 грн (тіло кредиту + відсотки за 30 днів), а не 41930,90 грн, як визначив суд. Нарахування відсотків поза межами погодженого строку є незаконним і необґрунтованим, а посилання у позовній заяві на п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику як підставу нараховувати відсотки поза межами строку кредитного договору є безпідставними.

Матеріали справи не підтверджують, що апелянтка була ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику та погодилась із ними, або що на момент отримання кредиту ці правила містили умови щодо процентів, пені чи штрафів у тих розмірах, які зазначив позивач. Крім того, правила кредитора неодноразово змінювалися, і позивач міг подати до суду будь-яку редакцію, вигідну для позову.

За таких умов, без доказів про конкретні Правила надання грошових коштів у позику та за відсутності домовленості у кредитному договорі про нарахування відсотків поза строком кредиту, надані позивачем Правила не можуть вважатися обов`язковою чи стандартною формою договору, оскільки не підтверджують фактичні домовленості між сторонами.

05 березня 2026 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи слідує, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1435177 (далі - Договір) (а.с. 51).

Згідно з п. 2 договору, сума (загальний розмір) позики становить 13000 грн. 00 коп. Позика надається строком на 30 днів, базова процентна ставка за користування позикою становить 1,99 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису РМm2whBWAw) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.

До договору позики долучені Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджені рішенням Загальних зборів учасників ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" 11 лютого 2021 року (а.с. 40-50).

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, Позичальник/Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким/якою укладено договір № 1435177 від 23 лютого 2021 року, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: РМm2whBWAw. Час відправки ідентифікатора позичальнику:23.02.2021 23:02:51. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40).

Факт перерахування позичальнику кредитних коштів підтверджується: електронною платіжною інструкцією № 90e03a10-44b6-4f2f-b2e1-fd309a1662fd від 23 лютого 2021 року та довідкою № КД-000016472/ТНПП від 10 березня 2025 року, в якому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок відповідачки на підставі платіжної інструкції № 90e03a10-44b6-4f2f-b2e1-fd309a1662fd від 23 лютого 2021 року перераховано кошти в розмірі 13000 грн. (а.с. 38, 39).

Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідачки наявний борг за Договором позики № 1435177 від 23 лютого 2021 року за період з 23 лютого 2021 року по 25 березня 2025 року на суму 41930 грн 90 коп., що складається із заборгованості за тілом позики у сумі 13000 грн 00 коп., заборгованість за процентами у сумі 28930 грн 90 коп. (а.с. 57-59).

26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ « Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 1435177 від 23 лютого 2021 року, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 (а.с. 33-37).

Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року за № 7471 значиться ОСОБА_1 (а.с.28-29).

03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило позивачу право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 1435177 від 23 лютого 2021 року, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 (а.с. 22-26).

Згідно реєстру боржників до договору № 030423-ФМ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03 квітня 2023 року, який є додатком № 1 до вказаного договору, за № 27664 значиться ОСОБА_1 (а.с. 16-17 ).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачкою узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк визначений договором, розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За встановленими у цій справі обставинами оспорюваний договір між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті позивача подано заявку на отримання кредиту від імені відповідача та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту. Доступ до особистого кабінету здійснюється позичальником після авторизації шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику в СМС-повідомлення або надається шляхом дзвінку на номер телефону, який вказаний позичальником на веб-сайті кредитодавця і який має юридичне значення ідентифікації позичальника у розумінні положень ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Вказаний договір укладено у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» та містить відомості про підписання позичальником електронним підписом у виді одноразового ідентифікатору (одноразовим паролем) РМm2whBWAw.

Отже надісланий у зазначений спосіб одноразовий ідентифікатор було використано для підтвердження підписання кредитного договору.

Позивачем у позовній заяві вказаний номер телефону відповідачки НОМЕР_2 , що дає підстави стверджувати, що саме на цей номер телефону у наведений вище спосіб відбулося надіслання одноразового паролю РМm2whBWAw, який було використано для підтвердження підписання кредитного договору в електронній формі. Належність зазначеного номеру телефону відповідачу не спростовано жодними доказами та саме зазначений номер телефону відповідачка вказує у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 102-108).

Крім того, кредитний договір містить інформацію про місце проживання відповідача, реквізити паспорту та ідентифікаційного податкового номеру, що також дає підстави вважати, що без зазначення таких відомостей, які є інформацією з обмеженим доступом, неможливо ідентифікувати особу позичальника. Будь-яких доказів, які б вказували на укладення кредитного договору іншими особами від імені відповідача, суду не надано.

До того ж в кредитному договорі зазначено номер електронного платіжного засобу з маскою, а саме НОМЕР_3 , який очевидно може бути надано саме відповідачкою, зважаючи на те, що така інформація у відповідності з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від відповідача або за його згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір позики №1435177 від 23 лютого 2021 року підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджує укладання між сторонами правочину.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не надано доказів надання відповідачці кредитних коштів в розмірі 13000,00 грн.

В матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий відповідачки:

- електронна платіжна інструкція № 90e03a10-44b6-4f2f-b2e1-fd309a1662fd від 23 лютого 2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система);

- довідка № КД-000016472/ТНПП від 10 березня 2025 року, видана платіжною системою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 90e03a10-44b6-4f2f-b2e1-fd309a1662fd від 23 лютого 2021 року (документ виданий платіжною системою) банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 90e03a10-44b6-4f2f-b2e1-fd309a1662fd від 23 лютого 2021 року.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний Відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. (п.5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань).

Таким чином, в матеріалах цивільної справи містяться докази перерахування коштів Відповідачу, а посилання представника відповідачки стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок відповідачки є безпідставні, оскільки саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і вона має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів.

Крім того із розрахунку заборгованості слідує, що відповідачка частково здійснювала оплату за договором позики на суму 2113,10 грн (28 березня 2021 року - 2063,10 грн; 18 квітня 2021року - 50,00 грн), що вказує на обставини підтвердження отримання нею коштів позики.

Що стосується доводів апеляційної скарги про нарахування відсотків поза межами строку кредитування договору позики №143177 від 23 лютого 2021 року з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», колегія суддів приходить до такого.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості відповідачки за договором позики №143177 від 23 лютого 2021 року встановлено, що така становить 41930 грн. 90 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу 13000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами у сумі 28930 грн. 90 коп.

Відповідно до п. 4.2 договору позики № 1435177 сторони погодили, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями.

Суд апеляційної інстанції встановив, що договір позики підписано відповідачкою шляхом накладення електронного цифрового підпису, за таких обставин доводи відповідачки про необізнаність із умовами пролонгації строку користування позикою та нарахуванням відсотків є безпідставними.

Крім того за умовами Договору позики передбачено процентну ставку за понаднормове користування позикою (її частиною) за день в розмірі 2,70%, що вказує на те, що при укладенні цієї угоди сторонами погоджено можливість нарахування відсотків за понадстрокове користування коштами позики.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Таким чином, позивач ТОВ «Фінпром Маркет», як правонаступник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики №143177 від 23 лютого 2021 року слідує, що кредитором нараховувались відсотки поза межами строку кредиту з 25 березня 2021 року з огляду на неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань по погашенню заборгованості, у термін встановлений договором не більше 90 днів, що відповідає умовам Договору позики.

З огляду на встановлені обставини справи, порушення відповідачкою узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати боргу у строк визначений договором, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за Договором позики.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2026 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий А.П.Сидоренко

Судді Д.В.Сізов

М.В.Щербаченко