Номер провадження: 22-ц/813/619/26
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки у розмірі 1% суми несплачених аліментів, стягнутих на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 (№522/11360/20) за кожен день прострочення, починаючи з 01.09.2022 до дня ухвалення судом рішення у даній справі, але не більше 100 % заборгованості, що становить 250 158, 36 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує свою вину у несвоєчасній сплаті аліментів чи навмисному ухиленні від сплати аліментів.

Так, з травня 2022 року він проживає на постійній основі за кордоном, не має постійної роботи, стабільного доходу. Також в червні 2023 року він вдруге одружився. Тому аліменти для дитини він, його дружина від його імені, переводили на банківську карту колишньої дружини ОСОБА_3 .

Тобто, відповідач не знав, що це має відбуватись через державного виконавця, та самостійно переводив кошти для дитини. Всього за період з 05.09.2022 по 17.05.2023 він дав 134 000 грн. Тож не можна стверджувати про вину у несплаті аліментів, чи злісне ухилення батька від їх сплати.

Незважаючи на це, він продовжує за можливості сплачувати аліменти на утримання доньки (станом на 06.06.2025 заборгованість становить 233 794,73 грн.). Частина коштів ним сплачена безпосередньо на рахунок позивача і через це не була врахована виконавцем під час визначення розміру заборгованості.

Також у нього на утриманні перебувають батьки-пенсіонери. Стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився, що вимагає витрат на лікування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 11 березня 2026 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 14 лютого 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 17.02.2004).

Шлюб розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року (справа №522/16482/14).

Після розлучення донька залишилась проживати з матір`ю.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК №070277 від 18.10.2005).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року у справі №522/4239/15 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року змінено в частині визначення розміру стягуваних аліментів з «1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно» на «у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно» з врахуванням сплачених ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини платежів в розмірі 69 986,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року (справа №522/11360/20), яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року, збільшено розмір аліментів від 5 000 грн до 20 000 грн щомісяця, починаючи з 15.07.2020 і до 08.01.2022.

25 січня 2023 року приватним виконавцем відкрито ВП№70856511 з виконання виконавчого листа №522/11360/20 від 27.10.2022 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки в розмірі 20 000 грн щомісячно з 15.07.2020 до 08.01.2022.

25 січня 2023 року приватним виконавцем складено Розрахунок заборгованості із сплати аліментів, відповідно до якого за період з липня 2020 року (17 днів) по 08.01.2022 заборгованість становить 266 612,90 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2024 року (справа №522/18885/23) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів в розмірі 266 612,90 грн. Рішення набрало законної сили, не оскаржувалось.

Згідно з довідкою приватного виконавця від 03.09.2024 (ВП №70856511) станом на 03.09.2024 залишок заборгованості з сплати аліментів становить 250 158,36 грн.

Згідно з платіжними квитанціями ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 переказала на користь ОСОБА_4 : 05.09.2022 - 5000 грн (на навчання) та 10 000 грн.; 05.11.2022 - 20000 грн; 05.12.2022 - 20000 грн; 03.02.2023 - 18000 грн (аліменти в рамках обтяження 49071387); 22.02.2023 - 15000 грн (аліменти по справі №522/11360/20); 04.04.2023 - 26000 грн (аліменти по справі №522/11360/20); 17.05.2023 - 20 000 грн (аліменти по справі №522/11360/20).

З 05.05.2022 по 04.03.2024 ОСОБА_2 отримав дозвіл на перебування в Республіці Болгарія (реєстраційна картка на іноземця № НОМЕР_2 ).

02 листопада 2023 року ОСОБА_2 діагностовано тахікардію, остеохондроз, спондилоартроз та інші судинні захворювання головного мозку.

15 червня 2023 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 .

Згідно з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 16.02.2024 відсутні інформація щодо джерел/сум нарахованого доходу ОСОБА_2 за період з І кварталу 2019 по 4 квартал 2023.

Згідно з довідкою приватного виконавця станом на 06.06.2025 залишок заборгованості становить 233 794,73 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що предметом спору є стягнення з платника аліментів пені за несплату аліментів за період з 25.05.2024 до дня ухвалення судом рішення у цій справі, а підставами - умисне ухилення від сплати аліментів.

Відповідач заперечує зі своєї сторони умисне ухилення від сплати аліментів, що підтверджується його діями щодо добровільної їх сплати матері дитини (позивачу).Те, що він не знав, що кошти слід утримувати через виконавця, не свідчить про його умисел не платити аліменти.

Частина 4 ст. 155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами 1, 2 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач як платник аліментів зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч.1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду відображена у постанові від 19.02.2024 у справі №761/893/23.

Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року (справа №522/11360/20), яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року, збільшено розмір аліментів від 5 000 грн до 20 000 грн щомісяця, починаючи з 15.07.2020 і до 08.01.2022.

25 січня 2023 року відкрито виконавче провадження.

Згідно з розрахунком приватного виконавця про заборгованості із сплати аліментів за період з липня 2020 року (17 днів) по 08.01.2022 заборгованість ОСОБА_2 становить 266 612,90 грн.

Тобто, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року звернено до примусового виконання (25.01.2023) вже після досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а розрахунок заборгованості фактично був складений приватним виконавцем за минулий час та включав у себе всю суму аліментів, які батько мав би сплатити за період з 15.07.2020 і до 08.01.2022.

Оскільки така ситуація виникла внаслідок того, що рішення суду першої інстанції було остаточно переглянуто апеляційною інстанцією 09 лютого 2022 року, то наявність заборгованості станом на дату відкриття виконавчого провадження (25.01.2023) не може свідчити про наявність вини батька у виникненні цієї заборгованості (з 15.07.2020 і до 08.01.2022).

Далі під час примусового виконання рішення суду сума боргу дещо зменшилась станом на 03.09.2024 з 266 612,90 грн до 250 158,36 грн, а станом на 06.06.2025 до 233 794,73 грн. Це, на переконання суду, свідчить про часткове виконання батьком його аліментних зобов`язань у сумі 32 818,17 грн. та про відсутність умислу на ухилення від сплати аліментів.

Також після досягнення донькою повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батько перераховував кошти для доньки із зазначенням, що це аліменти по справі, або аліменти по виконавчому провадженню, чи кошти на навчання (05.09.2022 - 5 000 грн. (на навчання) та 10 000 грн.; 05.11.2022 - 20 000 грн.; 05.12.2022 - 20 000 грн.; 03.02.2023 - 18 000 грн. (аліменти в рамках обтяження 49071387); 22.02.2023 - 15 000 грн. (аліменти по справі № 522/11360/20); 04.04.2023 - 26 000 грн. (аліменти по справі № 522/11360/20); 17.05.2023 - 20 000 грн. (аліменти по справі № 522/11360/20). Всього 134 000 грн.).

Разом з тим, звільнення відповідача взагалі від сплати аліментів не може бути обґрунтоване зміною його місця проживання, зміною сімейного стану, наявністю захворювань, однак, виходячи з вимог ст. 182 СК України, ці обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а отже можуть бути враховані під час визначення судом наявності чи відсутності вини платника аліментів у виникненні заборгованості по їх сплаті.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що ОСОБА_2 у травні 2022 року виїхав за кордон, офіційного доходу немає, тому несвоєчасність у виконанні рішення суду по сплаті аліментів 20 000 грн. щомісячно, обумовлена об`єктивними обставинами, в яких вина відповідача відсутня, оскільки він по можливості намагається їх сплачувати. Внаслідок чого заборгованість по аліментам зменшилась з 266 612,90 грн. до 233 794,73 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у поведінці відповідача відсутня вина щодо несплати аліментів, він сплачує заборгованість, яка виникла за період з 15.07.2020 і до 08.01.2022 (фактично розпочала стягуватись 25.06.2023), не вбачається свідомого та навмисного умислу на ухилення від сплати аліментів в період з 24.05.2024 так й на часу розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють позицію позивача у суді першої інстанції) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда