У Х В А Л А

про забезпечення позову

Справа № 126/617/26

Провадження № 2-з/126/2/2026

"20" березня 2026 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду Вінницької області Губко В. І.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Бершадського районного суду Вінницької області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно договору дарування від 09.02.2026 є ОСОБА_2 .

Заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - 1/2 частки житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських будівель та спору, розташованих в АДРЕСА_1 . Даний будинок був побудованим батьками заявниці під час шлюбу. ОСОБА_1 у визначений законом строк спадщину після смерті матері прийняла шляхом подачі заяви у Чечельницьку державну нотаріальну контору. Батько заявниці - ОСОБА_4 спадщину після смерті дружини ОСОБА_3 прийняв в порядку ст. 1269 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. ОСОБА_2 спадщину після смерті матері не прийняла. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько заявниці - ОСОБА_4 помер. Заявниці стало відомо, що 09.02.2026, за тиждень до своєї смерті, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 весь житловий будинок садибного типу, що розташований по АДРЕСА_1 , в тому числі і успадковану ОСОБА_1 після смерті матері 1/4 частку вказаного житлового будинку. Заявниця вважає, що оскільки ОСОБА_2 достеменно знала, що вона прийняла після смерті матері спадщину, але в порушення закону та її прав прав прийняла в дар весь спірний будинок, то в подальшому зможе порушити її права шляхом його відчуження або пошкодження спірного житлового будинку. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права на спадщину.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Пунктами 1,2частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», обсяг позовних вимог має відповідати виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову суд вважає, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться чи буде знаходитися справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Як видно з заяви про забезпечення позову, заявниця просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на підставі спірного договору дарування та на 1/4 частки якого ОСОБА_1 претендує в порядку спадкування після смерті матері.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вказаний житловий будинок є предметом спору. Вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, відповідає позовним вимогам, тому суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого, згідно договору дарування від 09.02.2026, є ОСОБА_2 .

Суд роз`яснює, шо у відповідності до частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дана ухвала відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Суддя В. І. Губко