головуючий у суді І інстанції Верещінська І.В.
провадження № 22-ц/824/2905/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року

у справі за заявою Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики сім`ї та єдності, Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі по тексту - Центр) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив суд: встановити факт, що Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат належить до комунальної власності з організаційно-правовою формою «комунальна організація (установа, заклад)»

Із заяви вбачається, що встановлення вказаного факту необхідно заявникові для приведення у відповідність організаційно-правової форми господарювання, а саме, заявник зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру організаційно-правовою формою Центру є «Державна організація (установа, заклад)».

Однак, заявник посилається на те, що центру було помилково присвоєно організаційно-правову форму 425 «Державна організація (установа, заклад)» замість 430 «Комунальна організація (установа, заклад)».

Як вбачається із заяви, це питання виникло через втрату Центром права оперативного управління майном, яке перебуває у комунальній власності і закріплене за Центром на праві оперативного управління у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», який набрав чинності 28 лютого 2025 року та вводиться у дію 28 серпня 2025 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики сім`ї та єдності, Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Захист прав заявника, а саме, приведення у відповідність організаційно-правової форми господарювання можливий або шляхом перетворення юридичної особи, або шляхом оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Центру помилково присвоєно організаційно-правову форму 425 «Державна організація (установа, заклад)» замість 430 «Комунальна організація (установа, заклад).

З метою приведення у відповідність даних в Єдиному державному реєстрі Центр не одноразово звертався до різних державних органів.

Центр проводить діяльність у сфері соціального захисту з виплати різних видів соціальної допомоги та компенсацій за місцевими програмами, включений до Реєстру неприбуткових установ та організацій (ознака неприбутковості 0031 - бюджетні установи), утримується за рахунок коштів місцевого бюджету і не може бути перетворений в акціонерне товариство, товариство з обмеженою відповідальністю або товариство з додатковою відповідальністю.

Для забезпечення діяльності Центру необхідно закріпити майно на праві узуфрукту комунального майна для чого й необхідно привести у відповідність відомості у Єдиному державному реєстрі.

Відтак, встановлення факту належності юридичної особи Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до комунальної власності є єдиною можливістю, правовою підставою для коригування державним реєстратором відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - Степанець Н.Ю. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин та вирішуючи спір, суд повинен керуватися як завданням судочинства, так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу ІVЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини 1 статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

У вказаній справі із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення у порядку окремого провадження, звернулася юридична особа - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та просила суд встановити факт, що Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат належить до комунальної власності з організаційно-правовою формою «комунальна організація (установа, заклад)».

Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, а не юридичних осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту належності юридичної особи Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до комунальної власності є єдиною можливістю, правовою підставою для коригування державним реєстратором відомостей у Єдиному державному реєстрі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 березня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська