Справа № 505/1934/22
Провадження № 2/503/78/26
УХВАЛА

26 березня 2026 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковської О.І.,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 795600 гривень.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду від 20.02.2024 року дану позовну заяву передано на розгляд Кодимського районного суду Одеської області, за територіальною підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 року дану цивільну справу для розгляду розподілено судді Калашніковій Т.О.

Ухвалою суду від 01.01.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

В подальшому, позивач ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 1 122 682 гривні 72 копійки.

10.06.2025 року представник позивача адвокат Коваленко К.О. подала до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про зміну предмета поданого позову та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 29648 доларів США.

Крім того, представник позивача подала до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.06.2025 року вищевказане клопотання представника позивача було задоволено та вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду 23 вересня 2025 року надійшла заява ОСОБА_2 про зупинення провадження в даній справі на підставі положень п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України, у зв`язку із перебуванням його на військовій службі у ЗСУ. В обгрунтування поданої заяви відповідач надав суду копію довідки за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 17.09.2025 року за № 20320 про те, що підполковник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до Указу Президента України про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022 року.

Ухвалою Кодимського районного суду від 21.10.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі на підставі положень п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України було відмовлено.

В подальшому, 25.02.2026 року відповідач ОСОБА_2 знову надіслав на адресу Кодимського районного суду заяву про зупинення провадження з тих самих юридичних підстав, посилаючись в ній на аналогічні обставини, що вказані у попередній поданій ним судом заяві від 23.09.2025 року. При цьому, до цієї заяви додав копію довідки за підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 від 22.02.2026 року за № 3825 про те, що підполковник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до Указу Президента України про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022 року, а також дві роздруковані чорно-білі фотокартки із зображенням відповідача та ще двох військовослужбовців у військовій формі зі зброєю, моноволокном та антидроновими гвінтівками.

Крім того, в цій заяві відповідач ОСОБА_2 зазначив, що не може прибути в судове засідання через знаходження в зоні бойових дій.

До того ж, в заяві про зупинення розгляду справи відповідач просить передати дану цивільну справу на розгляд іншого суду за територіальною підсудністю, оскільки місцем його зареєстрованого проживання з 27.06.2024 року є АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що дана справа не підсудна Кодимському районному суду Одеської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив відмовити у повторній заяві відповідача про зупинення провадження, оскільки жодних доказів щодо наявності підстав для такої процесуальної дії відповідачем суду не надані, а сам факт її подання є зловживання процесуальними правами.

Дослідивши матеріали справи, необхідні для прийнятття відповідного рішення, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 після розгляду судом його заяви про зупинення провадження у цивільній справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, у якій було відмовлено, повторно подав заяву про зупинення провадження у справі з тих самих юридичних підстав, посилаючись в ній на аналогічні обставини, що вказані у попередній поданій ним судом заяві від 23.09.2025 року. При цьому, до цієї заяви додав копію довідки за підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 від 22.02.2026 року за № 3825 аналогічного змісту із змістом копії довідки за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 17.09.2025 року за № 20320, а також дві роздруковані чорно-білі фотокартки із зображенням відповідача та ще двох військовослужбовців у військовій формі зі зброєю, моноволокном та антидроновими гвінтівками.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Добросовісність необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 вересня 2025 року у справі №601/485/23 (провадження №14-139цс24).

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 повторно подає заяву про зупинення провадження з тих самих юридичних підстав, тобто повторно ініціює вирішення питання, яке вже вирішено судом, зокрема, ухвалою суду від 21.10.2025 року, при цьому не посилається на інші підстави або обставини та не надає інших належних та допустимих доказів на підтвердження підстав подання такої аналогічної заяви, суд визнає такі дії заявника зловживанням процесуальними правами.

За таких обставин, повторне подання відповідачем заяви про зупинення провадження визнається судом зловживанням процесуальними правами та повторно подана заява підлягає поверненню відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Підстави для передачі цивільної справи з одного суду до іншого регламентовані ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Так, дійсно з копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/007552268 від 27.06.2024 року, наданого відповідачем ОСОБА_2 , місцем зареєстрованого проживання останнього, з 27.06.2024 року, є АДРЕСА_1 .

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 25.01.2019 №642/3064/18 недопустимість спору про підсудність означає, що суд, якому передана справа, не має права відмовити у прийнятті надісланої до нього справи з дотриманням правил про підсудність. Отже, спір між судами не допускається в разі направлення цивільної справи з одного суду до іншого при дотриманні правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Котовського міськрайонного суду від 20.02.2024 року дану позовну заяву передано на розгляд Кодимського районного суду Одеської області, за територіальною підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 року дану цивільну справу для розгляду розподілено судді Калашніковій Т.О.

Ретельний аналіз цих обставин вказує на те, що на час надходження даної цивільної справи на розгляд Кодимського районного суду Одеської області за територіальною підсудністю від Котовського міськрайонного суду Одеської області в порядку п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України правила підсудності були дотримані.

За таких обставин, підстав для передачі справи за територіальною підсудністю до іншого суду для розгляду, як вимагає відповідач, враховуючи принцип недопустимості спорів між судами про підсудність, не вбачається, а тому його заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.251-253,258,259,260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - повернути заявнику.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про передачу даної цивільної справи для розгляду іншому суду за територіальною підсудністю, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України та в частині повернення заяви може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 26.03.2026 року

Суддя Т.О.Калашнікова