Справа № 302/233/26
Провадження № 2/302/238/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.,

за участі секретаря судового засідання Куруц В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та визначення стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , діючи через представницю адвокатку Гренджа Вікторію Юріївну, звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та визначення стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 23 вересня 2025 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.09.2025 року, справа №302/918/25, розірвано шлюб, в якому сторони перебували з 25.09.1999. Цим же рішенням суду присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини із усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду, з 04.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ОСОБА_2 жодної додаткової допомоги на утримання дитини позивачці не надає. Відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж 2720 грн частка від середньої заробітної плати по Хустському району, бо фактично постійно проживає та працює за кордоном в Чеській Республіці більше чотирьох років, його доходи є значно вищими ніж середня заробітна плата по Хустському районі, та становлять не менше 21000 чеських крон. Посилаючись на вказані обставини й обґрунтовуючи позов відповідними нормами законодавства ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду й просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 9 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 23 лютого 2026 року було відкрито провадження в справі, постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомленою судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте 10.03.2026 та 24.03.2026 представником позивача адвокаткою Гренджа В.Ю. подано заяви про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, заявлені позовні вимоги просить задоволити частково та змінити спосіб стягнення аліментів й визначити стягнення у розмірі твердої грошової суми 6800 грн, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої в Чеській Республіці та з врахуванням того, що відповідач фактично постійно проживає та працює в Чеській Республіці більше трьох років, інших утриманців окрім дочки ОСОБА_5 не має.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомленим судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Представником відповідача адвокатом Гримут Д.Ю. подано заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, в заяві зазначає, що відповідач частково визнає позов, згідний сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень.

З врахуванням думки представників сторін, дослідивши подані позивачкою докази, перевіривши їх на відповідність критеріям належності, допустимості й достовірності та достатності у взаємозв`язку для вирішення спору, встановив такі фактичні обставини справи.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.09.2025 по справі № 302/918/25 присуджено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі (однієї четвертої) частини із усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 04 липня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.02.2026 (а.с.12) слідує, що з липня 2025 року по січень 2026 року з відповідача стягується на користь позивачки щомісячно незмінна сума 2 720 грн, заборгованість зі сплати аліментів за вказаний період складає 13 336,77 грн.

З витягів з реєстру територіальної громади слідує, що малолітня ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується наявність у власності відповідача квартири загальною площею 55,9 кв. м., житловою площею 30,0 кв.м.

Суд не установив наявності чи відсутності у відповідача інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати в силу вимог закону або ж страждання відповідача на певні захворювання, які б унеможливлювали чи утруднювали його працевлаштування. Матеріали справи не містять відомостей щодо існування інших обставин, які б давали підстави уважати, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання його малолітньої доньки. Водночас у справі відсутні докази, які давали б можливість установити розмір доходів відповідача.

Суд зауважує, що предметом цього позову є, зокрема, зміна способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивачка не заявляла вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України.

Встановивши зазначені фактичні обставини справи, суд констатує таке.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд зауважує, що принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини.

Суд зазначає, що у цьому спорі між батьками, як і в інших спорах, що стосуються прав та інтересів дітей, визначальне значення мають найкращі інтереси дитини, а саме вчинення батьками як особами, які несуть відповідальність за дитину, дій або прийняття ними рішень в інтересах дитини, тобто створення найкращих умов, необхідних для її утримання, забезпечення потреб у благах, що сприятимуть гармонічному, здоровому і нормальному розвитку такої дитини як особистості у фізичний, розумовій, моральній, духовній і соціальній сферах.

У спорі між батьками, який випливає з сімейних відносин, суд керується справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків.

Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення.

Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з положеннями абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відтак суд уважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивачки про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів у твердій сумі суд враховує таке.

Позивачка, звертаючись із цим позовом до суду просила стягнути з відповідача аліменти в сумі 9 000,00 грн, в подальшому обмеживши їх до розміру 6 800 грн щомісячно. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що судовим рішенням, за її заявою, з відповідача стягнуто аліменти з 04.07.2025 в частці від заробітку. Відповідно до доводів позивачки ОСОБА_2 не надає додаткової допомоги на утримання дитини, водночас проживає за кордоном в Чеській Республіці більше чотирьох років і отримує не менше 21 000 чеських крон. Вказані твердження обґрунтовувала положеннями Трудового кодексу Чеської Республіки. Відповідно до доводів позивачки відповідач молодий віком, неодружений, не хворіє, працездатний, має власний будинок та земельну ділянку, працює за кордоном. Позивачка стверджувала, що працює в Міжгірській районній лікарні, а її середньомісячний дохід становить біля 10 000 грн. Водночас за доводами позивачки витрати на утримання дитини становлять біля 20 000 грн.

Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які належить брати до уваги при визначенні розміру аліментів.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи доводи сторони позивача у взаємозв`язку з приписами нормативного регулювання та відповідно до наданих доказів, суд зауважує, що твердження про працевлаштування відповідача в Чеській Республіці й отримання ним відповідного рівня доходу не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Визнання представником відповідача адвокатом Гримутом Д.Ю. факту перебування відповідача за кордоном у сукупністю з відповідними доводами сторони позивача дають можливість суду вважати установленою обставину щодо перебування ОСОБА_2 за кордоном. Водночас суд не має будь-яких підстав для висновку про працевлаштування ОСОБА_2 , а також про отримання ним певного рівня доходів.

Також стороною позивача не надано доказів на підтвердження рівня доходів позивачки, що б давало підстави оцінювати позовні вимоги в аспекті паритетних обов`язків батьків щодо утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до класифікації ВООЗ Гулаткан В.Ф. є особою середнього віку, особливостей стану здоров`я, які б впливали на можливість отримання доходу, з наданих сторонами доказів суд не установив.

Водночас суд бере до уваги визнання представником відповідача позову частково щодо визначення розміру аліментів у твердій сумі 5 000,00 грн щомісячно.

Враховуючи встановлені обставини справи та керуючись наведеними нормами права, виходячи з найкращих інтересів дитини, в справедливій рівновазі з інтересами обох її батьків суд уважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх з відповідача в твердій сумі, з визначенням їх розміру 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.). За висновком суду такий розмір аліментів зможе забезпечити потреби дитини, при цьому сплата відповідачем аліментів на утримання його малолітньої доньки в такому розмірі не становитиме для відповідача надмірний особистий тягар.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки Європейського суду з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» про те, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Суд уважає за необхідне додатково роз`яснити сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави суму судового збору в розмірі 1 331,20 грн за вимогу про стягнення аліментів від сплати якого позивачка звільнена.

На підставі наведеного, керуючись ст. 259, 263-265 та 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та визначення стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.09.2025 у справі № 302/918/25 (провадження № 2/302/377/25), і стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання цим рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривень 20 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 24.03.2026.

Суддя О. І. Повідайчик