Провадження №2-др/748/2/26
Єдиний унікальний № 748/2370/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" березня 2026 р.м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді Костюкової Т.В.,
секретарі Гофрик К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові заяву представника позивача Загороднього Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогуу цивільнійсправі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Клочків-Ленд» про стягнення грошових коштів,
18 липня 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ФГ «Клочків-Ленд» на його користь грошові кошти в сумі 2032300,61 грн, в тому числі основний борг 1600000грн, інфляційні витрати 325204,72 грн та 3% річних -107095,89 грн.
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Клочків-Ленд» про стягнення грошових коштів, задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства «Клочків-Ленд» на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені грошові кошти в сумі 1600000 грн та в іншій частині позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з Фермерського господарства «Клочків-Ленд» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 11961,00 грн.

При ухваленні судового рішення суд не вирішував питання про стягнення з судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Загороднім І.В., відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, 09 березня 2026 року в судовому засіданні зроблено заяву про те, що протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі позивачем буде подано докази на підтвердження понесених витрат у зв`язку із розглядом справи №748/2370/25.

14 березня 2026 року, представник позивача Загородній І.В., в системі «Електронний суд», подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №748/2370/25, щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем при розгляді справи у розмірі 50000 грн. Розгляд заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу просив здійснити без участі ОСОБА_1 та його представника.

18 березня 2026, від представника відповідача у справі - адвоката Кишені Володимира Сергійовича, який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АА №1630791 від 16.10.2025 та в інтересах Фермерського господарства «Клочків-Ленд», в системі «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги до нуля, відмовивши ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу представника Загороднього Ігоря Володимировича у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., у повному обсязі, оскільки заявлений розмір витрат є необґрунтованим та неспівмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Зокрема адвокатом позивача штучно завищено обсяг робіт, а саме 9 годин на складання типової позовної заяви та 5 годин на складання апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову в відкритті провадження, а також ціни за надані адвокатом послуги є нелагідними і не спів мірними, і їх стягнення у повному обсязі призведе до необґрунтованого збагачення позивача.

У судове засідання, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, сторони не з`явились.

Суд розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення у відсутності учасників справи, оскільки відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду такої заяви.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 ст.137 ЦПК України).

На зазначене звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн, суду подано договір про надання правничої допомоги від 02 липня 2025 року (а.с.200-201), додаток 1 до Договору від 02.07.2025 розмір гонорару за ставками (а.с.202), звіт про витрачений час на надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 02.07.2025 від 10.03.2026 (а.с.202 зворотна сторона), акт про наданих правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 02.07.2025 від 10.03.2026 (а.с.203), ордер на надання правничої допомоги серії ВА №1127482 від 26.09.2025 (а.с.75).

З вищезазначених доказів вбачається, що вартість правничої допомоги становить 50000 грн, перелік наданих послуг, які були прийняті клієнтом визначені в акті наданих послуг від 10 березня 2026 року, що становить: складання позовної заяви та підготовка додатків до неї 22500 грн; складання апеляційної скарги на ухвалу суду 17500 грн, у часть у судових засіданнях 10000 грн (а.с.203).

Згідно з правилами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктами 1 та 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Так, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У пунктах 34-47 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і відповідними нормами ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частинах 5 та 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні встановлено, що до закінчення судових дебатів у справі представник позивача заявив, що у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України докази витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що підтверджується матеріалами справи.

В свою чергу сторона відповідача подала клопотанням про зменшення зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, посилаючись на доводи викладені у клопотанні.

Відтак, з огляду на викладене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, складність та категорію справи, часткове задоволення позову на 79% від заявлених вимог та клопотання сторони відповідача про зменшення розміру судових витрат, суд дійшов висновку, заява представника позивача підлягає частковому задоволенню, шляхом ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з Фермерського господарства «Клочків-Ленд» на користь ОСОБА_1 судових витрат, а саме, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 гривень.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 270 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Клочків-Ленд» про стягнення грошових коштів.

Стягнути з Фермерського господарства «Клочків-Ленд» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 (двадцять пять тисяч) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.В.Костюкова