ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року

м. Харків

справа № 642/2014/25

провадження № 22-ц/818/985/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро кредитного стягнення», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг» ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року у складі судді Грінчук О.П., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, після уточнення якого від 19.05.2025 ( а.с.98-104) просив:

- визнати незаконною передачу ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ», персональних даних ОСОБА_1 третім особам - ТОВ "БЮРО КС" та ТОВ «УКРБОРГ» та виконувати обов`язок зі збереження персональних даних ОСОБА_1 отриманих при наданні послуг, шляхом утримання від передачі третім особам з метою спонукання стягнення заборгованості.

- зобов`язати ТОВ "БЮРО КС" видалити з бази даних ТОВ "БЮРО КС" всю інформацію про ОСОБА_1 , як таку, що отримана незаконно та припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках та повідомленнях на номер телефону ОСОБА_1 , щодо заборгованості перед ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ».

- зобов`язати ТОВ "УКРБОРГ" видалити з бази даних ТОВ "УКРБОРГ" всю інформацію про ОСОБА_1 , як таку, що отримана незаконно та припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках та повідомленнях на номер телефону НОМЕР_1 ОСОБА_1 , щодо заборгованості перед ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ».

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з надання побутового газу за адресою АДРЕСА_1 , за особовим рахунком № НОМЕР_2 , які надаються відповідачем ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ». В грудні 2020 року ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» звертався до ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_2 в розмірі 28 457,63 грн за період з 01.10.2015 по 30.11.2020, а також трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Вказаний позов ухвалою Київського районного суду м. Полтави (провадження № 2/552/1779/23) від 12 грудня 2023 року залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача. Вказана ухвала залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року, що на думку позивача, свідчить про те, що в судовому порядку заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» не встановлена. Як зазначено позивачем, до ухвалення постанови Полтавським апеляційним судом, з номеру телефону НОМЕР_3 ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» почав надсилати sms-повідомлення позивачеві за його номером телефону НОМЕР_1 , вимагаючи сплати боргу в розмірі 28340,95 до 31.01.2024, з погрозою того, що борг перед ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» з 01 лютого буде переданий колекторам. 12.02.2025, 05.03.2025, 12.03.2025, 26.03.2025, 28.03.2025 позивачу з різних мобільних номерів телефону, від відповідача 2 - ТОВ «Бюро КС», почали надходити повідомлення про передачу до Бюро КС боргу перед ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» в розмірі 28 340,05 грн. за дорученням, та заявлялись вимоги про сплату боргу. Також на номер телефону позивача від відповідача 2 здійснювались телефонні дзвінки з вимогою погашення боргу перед ТОВ «Харківгаз збут». На адвокатський запит ТОВ "БЮРО КС" зазначило, що з метою врегулювання простроченої заборгованості за спожитим природним газом, ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ», на підставі договору доручення № ХГЗ-03/10 2024 від 01.11.2024, укладеним між ТОВ "БЮРО КС" та ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ», передало договір , де споживачем є ОСОБА_1 , в роботу ТОВ "БЮРО КС", який є спеціалізованим підприємством зі збору платежів (стягнення боргів) за № 76 в реєстрі колекторських компаній НБУ, та яке діє не від власного імені, а за дорученням кредитора - ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ», а фінансову інформацію отримує безпосередньо від кредитора. 06.05.2025 ТОВ «Харківгаз збут» знову передало персональні дані позивача та дані про погашення заборгованості ще одній сторонній особі - ТОВ «Укрборг», яке почало виконання доручення ТОВ «Харківгаз збут» та звернулось до позивача з вимогою про сплату заборгованості перед ТОВ «Харківгаззбут». На думку позивача, персональні дані ОСОБА_1 , як суб`єкта персональних даних, що надані ним Відповідачеві 1, як розпоряднику та володільцю персональних даних Позивача, були передані Відповідачем 1 третім особам - ТОВ "БЮРО КС" та ТОВ «Укрборг» без згоди на те з боку суб`єкта персональних даних (Позивача) та використовуються всупереч меті їх надання. На підставі викладеного, представник позивача звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року, позов задоволено.

Визнано незаконною передачу ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ», персональних даних ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , третім особам - ТОВ "БЮРО КС", , та ТОВ «УКРБОРГ», .

Зобов`язано ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ», , виконувати обов`язок зі збереження персональних даних ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , отриманих при наданні послуг, шляхом утримання від передачі третім особам з метою спонукання стягнення заборгованості.

Зобов`язано ТОВ "БЮРО КС", , видалити з бази даних ТОВ "БЮРО КС", всю інформацію про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , як таку, що отримана незаконно.

Зобов`язано ТОВ "БЮРО КС", , припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках та повідомленнях на номер телефону НОМЕР_1 ОСОБА_1 , щодо заборгованості перед ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ».

Зобов`язано ТОВ "УКРБОРГ", , видалити з бази даних ТОВ "УКРБОРГ", , всю інформацію про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , як таку, що отримана незаконно.

Зобов`язано ТОВ «УКРБОРГ», , припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках та повідомленнях на номер телефону НОМЕР_1 ОСОБА_1 , щодо заборгованості перед ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ».

Стягнуто в рівних частках із Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро кредитного стягнення», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 28 000 грн., а саме по 9333.33 грн. з кожного.

Стягнуто в рівних частках із Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро кредитного стягнення», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» на користь держави судовий збір в розмірі 1211.20 грн, а саме по 403.73 грн з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. Судом встановлено, що на підставі укладеного між відповідачами договору ТОВ «Харківгаз збут» передає ТОВ «Бюро КС» та ТОВ «Укрборг» персональні дані боржників щодо спонукання останніх до погашення простроченої заборгованості, яка щодо позивача у передбаченому законом порядку встановлена не була. Враховуючи відсутність рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, передача ТОВ «Харківгаз збут» третім особам персональних даних ОСОБА_3 щодо недоведеної заборгованості є незаконною. Окрім цього, ТОВ «Харківгаззбут», всупереч положенням ст. 21 ЗУ «Про захист персональних даних», не повідомив ОСОБА_3 про передачу його персональних даних третім особам.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Харківгаз збут» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, а також стягнути з позивача ОСОБА_1 , понесені відповідачем витрати на подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Висновок суду про відсутність у позивача ОСОБА_1 заборгованості перед ТОВ «Харківгаззбут» через відсутність судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки вважає суперечить вимогам ЦК України. А саме, існування заборгованості за надані послуги з газопостачання не залежить від наявності судового рішення про її стягнення, а випливає із зобов`язання, яке може виникати не лише після судового рішення, але і в наслідок укладеного договору на постачання газу та фактичного його споживання, якщо це підтверджується відповідними документами (договором, актами приймання, звітами, рахунками, тощо). У разі укладення договору про постачання природного газу, який є публічним договором, відповідно до ст.633 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VІІІ, споживач набуває права на отримання послуг, а постачальник - права на оплату за фактично надане пальне та зобов`язаний своєчасно сплачувати послуги за постачання природного газу. Невиконання обов`язку з оплати призводить до виникнення простроченої заборгованості цивільно - правового зобов`язання, незалежно від судового втручання на етапі досудового врегулювання. Якщо споживач користувався газом, постачальник надав послугу і є докази такого користування, то грошове зобов`язання споживача виникає вже з моменту користування газом і відповідно до умов договору. Вважає, що чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово - комунальні послуги. Вказує, що ТОВ «Харківгаззбут» неодноразово зверталося до суду із позовом про стягнення боргу з ОСОБА_1 , і такі дії вважає реалізацією права, передбаченого ст.16 ЦКУ, які свідчать про наявність реальної заборгованості, а не лише про припущення. Тому вважає, що передача персональних даних боржника третім особам є законною, оскільки здійснюється в межах обробки даних, необхідних для виконання укладеного договору про надання послуг з газопостачання. Вважає, що відповідно до ЗУ «Про захист персональних даних від 01.06.2010 №2297-VS, обробка персональних даних, включаючи їх передачу може проводитися без згоду суб`єкта, якщо необхідно для виконання договору, стороною якого є такий суб`єкт, а у контексті комунальних послуг це прямо застосовується до досудового стягнення простроченої заборгованості, оскільки постачальник має право залучати колекторські компанії для врегулювання боргів без судового рішення про стягнення заборгованості. А тому вважає, що передача персональних даних ОСОБА_1 відбулася в межах реалізації договору та відповідно до закону. Отримання від суб`єктів персональних даних, в т.ч. ОСОБА_1 , письмової згоди на обробку їх персональних даних, в процесі споживання такими суб`єктами житлово- комунальних послуг, зокрема, послуги постачання природного газу, вважає не обов`язковим, оскільки дозвіл на обробку їх персональних даних виконавцем або виробником відповідних послуг, зокрема, постачальником природного газу, надані законом виключно для здійснення його повноважень. Якщо обробка персональних даних споживачів природного газу здійснюється володільцем бази персональних даних на підставі закону «Про ринок природного газу», то згоди від фізичних осіб, які отримують послуги з газопостачання, на підставі договору, не вимагається. Крім того, вважає, що стягнуті судом витрати на правову допомогу в сумі 28000 грн є неспівмірними та такими, що не відповідають складності справи, оскільки ОСОБА_1 , не виконуючи обов`язки по сплаті послуг з газопостачання, своїми діями створив обставини, що призвели до виникнення спору, а тому вони не підлягають стягненню.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , просить закрити апеляційне провадження в частині оскарження рішення в частині вимог щодо зобов`язання відповідачів ТОВ «Бюро КС» та відповідача ТОВ «Укрборг» припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках та повідомленням на номер телефону ОСОБА_1 та зобов`язання їх видалити з бази даних всію інформацію про ОСОБА_1 , рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Судові витрати покласти на відповідача в порядку ч. 9 ст.141 ЦПК України, стягнути з ТОВ «Харківгаззбут» на користь ОСОБА_1 судові витрати в апеляційному провадженні в розмірі 6000 грн.

В обґрунтування посилається на те, що оскарження рішення в частині вимог щодо зобов`язання відповідачів ТОВ «Бюро КС» та відповідача ТОВ «Укрборг» припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках та повідомленням на номер телефону ОСОБА_1 та зобов`язання їх видалити з бази даних всію інформацію про ОСОБА_1 , не стосується прав та обов`язків апелянта, а ТОВ «Бюро КС» та відповідача ТОВ «Укрборг» не подавали апеляційних скарг і вони мають самостійні процесуальні права та наслідки, тому вважає, що апелянтом заявлено до оскарження рішення суду в частині вимог, що його не стосується.

В частині вимог апелянта, в яких він не погоджується з висновками суду щодо відсутності рішення суду з приводу заборгованості при наявності договору, представник позивача зазначає, що позивач оскаржував заборгованість під час подання відповідачем позову до суду в справі №642/6864/20, заборгованість була предметом розгляду вказаної справи, проте, рішення з розгляду вказаної заборгованості не винесено. А тому, оскільки судовим рішенням не вирішено спір між сторонами, то за даним конкретним спором заборгованість не є очевидною та беззаперечною. За договором виникли підстави для твердження про заборгованість, а її доведення та беззаперечного встановлення не відбулось. А тому вважає, що судом зроблений правильний висновок про відсутність доказів заборгованості позивача перед відповідачем. Крім того, зазначає що факт наявності або відсутності заборгованості не є підставою для дозволу або заборони передачі персональних даних, оскільки така передача не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з розрахунками між споживачем та постачальником на підставі того, що передача персональних даних споживача колекторським установами з метою спонукання споживача до оплати договору постачання комунальних послуг, не передбачена законом в будь-якому випадку. А тому, висновок суду про незаконність передачі персональних даних позивача відповідачем, вважає правильним.

Крім того, представник позивача звертає увагу на те, що заборгованість про яку стверджує апелянт, з точки зору строків її виникнення ( в разі виникнення), є простроченою, адже строк позовної давності для пред`явлення вимог - сплив. Разом з тим, типовий договір між позивачем та відповідачем не містить умов участі колекторських установ для здійснення претензійної роботи. Пункти 9.1 та 9.2 типового договору, на які неодноразового посилався позивач, містять вичерпний перелік суб`єктів, що можуть залучатися для вирішення спорів між постачальником та споживачем в разі відсутності домовленості між ними, якими є суд або Регулятор. Типовий договір не містить умов (дозволу для постачальника - відповідача) для залучення колекторських установ ані для «претензійної» роботи, ані для «спонукання» споживача. Обробка персональних даних - передбачена профільним законом відповідно до приписів якого, обробка без дозволу власника персональних даних дозволяється лише в рамках виконання договору та за метою передбаченою договором. А тому, з аналізу типового договору випливає, що споживач (позивач) передав свої персональні дані для здійснення договору, який передбачає надання послуг, облік (який покладено на оператора ГРС) вирішення конфліктів в суді та за участю Регулятора, фінансові розрахунки, тощо. Типовий договір не передбачає залучення сторонніх осіб, зокрема, колекторських установ для ведення обліку даних споживачів, претензійної роботи, тощо, тобто, взагалі не передбачає залучення сторонніх осіб. Мета спірної передачі даних - не передбачена договором та не відповідає меті передачі позивачем відповідачеві своїх персональних даних. А тому, для використання персональних даних з іншою метою - закон вимагає отримання згоди. Тим більше, апелянт має обов`язок зі зберігання персональних даних, встановлений договором (п.п.12 п.6.2 Розділу VІ Типового договору). Закон України « Про доступ до публічної інформації» не регулює відносини у сфері обробки персональних даних споживача, крім того, за наявності договору. Вказаний Закон регулює відносини сторонніх осіб з володільцем персональних даних в разі запиту від сторонніх осіб до цього володільця. Законодавство в сфері комунальних послуг взагалі не передбачає залучення колекторських установ до участі в сфері постачання комунальних послуг, адже участь вказаних установ в регулюванні простроченої заборгованості регулюється профільним законом - «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування, а не комунальних послуг в України, відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. А тому, вважає висновок суду про незаконність передачі персональних даних позивача, правильним.

Щодо судових витрат, представник позивача зазначає, що позов є немайновим, і позивачем зазначено про кожну заяву, яка здійснена адвокатом в інтересах позивача за поточною справою, яка здійснена на виконання вимог процесуального закону та була необхідною для захисту прав позивача, та у своїй заяві позивач детально наголосив на тому, які саме дії відповідача спричинили «удорожчання» судових витрат. Розмір витрат відповідає складності справи щодо кількості доказів та процесуальних заяв, якими позивач мав обов`язок обґрунтовувати свою позицію. Крім того, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, внаслідок передання відповідачем персональних даних позивача колекторським установам, тобто, установам, участь яких в правовідносинах в сфері житлово-комунальних послуг не передбачена взагалі.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Оскільки апеляційна скарга подана особою, що брала участь у справі, клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження в частині оскарження ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» рішення суду про зобов`язання відповідачів ТОВ «Бюро КС» та відповідача ТОВ «Укрборг» припинити неправомірні дії задоволенню не підлягає. Водночас враховуючі те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду про зобов`язання ТОВ "БЮРО КС" та ТОВ "УКРБОРГ" вчинити певні дії, рішення суду в частині вимог до зазначених юридичних осіб не переглядається.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ТОВ «Харківгаззбут» перебувають у фактичних договірних відносинах на підставі типового договору, до умов якого приєднався ОСОБА_1 , який є споживачем послуг ТОВ «Харківгаззбут» за адресою м. Харків, вул. Старокримська, 16 .

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01.07.2015 по 30.04.2022 здійснювало постачання природного газу в м. Харкові та Харківській області.

Згідно відомостей позовної заяви вбачається, що ТОВ «Харківгаззбут», передано персональні дані позивача до ТОВ «Бюро КС» та ТОВ «Укрборг» для досудового врегулювання та стягнення простроченої заборгованості ОСОБА_1 , яку, на думку ТОВ «Харківгаззбут», має позивач.

Вказане не заперечується відповідачем ТОВ «Харківгаззбут», який, посилається на те, що 22.12.2020 ТОВ «Харківгаззбут» зверталось до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий газ за період з 01.10.2015 по 30.11.2020 в розмірі 28 457.63 грн. (а.с. 8-9) Вказана справа була передана , у зв`язку зі зміною територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану, до Київського районного суду м. Полтави, який ухвалою від 12.12.2023 позовну заяву ТОВ «Харківгаззбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишив без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою представника позивача. Постановою Полтавського апеляційного суду від 26.08.2024 вказана ухвала Київського районного суду м.Полтави від 12.12.2023 залишена без змін. (а.с. 12-13)

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав про порушення відповідачами норм Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про захист персональних даних», та просив визнати незаконною передачу ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ» своїх персональних даних колекторським установами: ТОВ "БЮРО КС", ТОВ "УКРБОРГ", припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках та повідомленнях на номер телефону відповідачами ТОВ "УКРБОРГ" та ТОВ "БЮРО КС", та зобов`язати вказаних відповідачів видалити з бази даних всю інформацію про позивача.

Виходячи з відомостей, наданих позивачем, внаслідок передачі ТОВ «Харківгаззбут», персональних даних позивача до ТОВ «Бюро КС» та ТОВ «Укрборг», вказаними установами в період з 12.02.2025 року до 28.03.20205 року здійснювалось надсилання позивачеві смс-повідомлень та телефонних дзвінків, з вимогою сплатити борг ТОВ «Харківгаззбут», що підтверджується скріншотом смс-повідомлень, адресованих ТОВ «Бюро КС» ОСОБА_1 , в яких Бюро КС повідомляє, що борг 28 340.95 грн. перед ТОВ «Харківгаззбут» передано Бюро КС за дорученням. Також зазначено про вимогу сплатити борг. (а.с. 23, 24 зі зворотної сторони). Крім цього, позивачем надано аудіо-записи телефонних дзвінків ТОВ «Укрборг» ОСОБА_1 , з вимогами про погашення боргу перед ТОВ «Харківгаззбут».

З відповіді ТОВ «Бюро КС» від 01.04.2025 №01/04-2025 адвокату Сергієнко К. вбачається, що ТОВ «Бюро КС» не набувало право грошової вимоги до ОСОБА_1 , а діє за дорученням ТОВ «Харківгаззбут» на підставі укладеного між ними Договору доручення №ХГЗ-03/10 2024 від 01.11.2024, а всю інформацію з приводу заборгованості та персональних даних отримано ними безпосередньо від кредитора, тобто ТОВ «Харківгаззбут». (а.с. 15)

Листом ТОВ «Бюро КС» на адресу ОСОБА_1 повідомлено, що його особовий рахунок № НОМЕР_2 знаходиться у роботі ТОВ «Бюро КС» згідно Договору доручення №ХГЗ-03/10 2024 від 01.11.2024, укладеного між ТОВ «Харківгаззбут» та ТОВ «Бюро КС». (а.с. 15 зі зворотної сторони)

01.11.2024 між ТОВ «Харківгаззбут» (довіритель) та ТОВ «Бюро КС» (повірений) укладено договір доручення №ХГЗ-03/10 2024. (а.с. 78-94)

Відповідно до п. 1.1 Договору доручення Довіритель доручає, а Повірений зобов`язується за винагороду від імені та в інтересах Довірителя вчинити дії по спонуканню споживачів до погашення простроченої заборгованості за надані послуги / проданий товар Довірителя - фізичних осіб (Боржників), а Довіритель зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Способи та методи надання послуги обираються Повіреним на власний розсуд у межах чинного законодавства України. Такими діями можуть бути зокрема, але не виключно:

1.1.1.написання та направлення Боржникам листів, повідомлень, вимог, претензій про добровільне здійснення останніми погашення простроченої заборгованості , що виникла за договорами про постачання електричної енергії;

1.1.2.проведення переговорів та/або здійснення нагадування Боржникам з приводу Добровільного здійснення останніми погашення простроченої заборгованості, що виникла за договорами про постачання природного газу на рахунок вказаний Довірителем з використанням засобів контакту на відстані (телефон, факс, смс, SVR, е-mail), контакти з Боржниками здійснюються не раніше 08-00 ранку і не пізніше 21 -00 вечора, а у вихідні і святкові дні не раніше 09-00 і не пізніше 20-00;

1.1.3.проведення безпосередніх переговорів, зустрічей співробітниками Повіреного з Боржниками з питання погашення ними простроченої заборгованості, що виникла за договорами, укладеними з Довірителем, і за попереднім письмовим погодженням з Довірителем, забезпечення реструктуризації Заборгованості (підготовка, направлення та погодження з Боржником угод про виконання зобов`язання і т.п.);

1.1.4.вчинення інших дій досудового характеру, в межах чинного законодавства України, необхідних для повного погашення заборгованості Боржниками за попереднім письмовим погодженням з Довірителем;

1.1.5.здійснення пошуку нової контактної інформації, що стосується Боржника.

1.1.6.Зазначений у п.п. 1.1.1 Договору перелік дій не є вичерпним та може збільшуватись за домовленістю Сторін.

Копії Договору доручення №ХГЗ02-0225 від 05.02.2025, укладеного між ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (Довіритель) та ТОВ «УКРБОРГ» (Повірений), відповідачем - ТОВ «Харківгаззбут» до своїх заперечень не надано. Однак, суд вважав факт укладання такого договору доведеним, з тих підстав, що самим ТОВ «Харківгаззбут» зазначається про це та не заперечується.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015. за № 1382/27827 (надалі - Правила постачання природного газу), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі за текстом - Кодекс ГРМ), а також Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, який було офіційно опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015р., та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua). (а.с. 10-11)

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом ч.1 ст. 634 ЦК України, Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (далі - Правила), та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року.

Відповідно до п. 1.1. та 1.2. Типового договору, цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Відповідно до п. 2 даного договору, за цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

В п. 2.3. договору зазначено, що відносини Сторін, що є предметом цього Договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.

Розділом ІХ Типового договору передбачено порядок врегулювання спорів, а саме - шляхом переговорів (п. 9.1.), шляхом звернення до Регулятора або до суду (п. 9.2).

Відповідно до п. 12) п. 6.2. Розділу VI. Права і обов`язки Постачальника Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, Постачальник зобов`язується: забезпечувати конфіденційність даних, які отримуються від Споживача.

Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Положення цієї статті роз`яснено в рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України.

Конституційний Суд України, розтлумачивши положення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважав, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом.

На виконання положення статті 32 Конституції України, а також з метою імплементації Конвенції Ради Європи № 108 Верховна Рада України схвалила Закон України «Про захист персональних даних», в статті 1 якого закріплено, що цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону, у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: база персональних даних - іменована сукупність упорядкованих персональних даних в електронній формі та/або у формі картотек персональних даних; володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки; картотека - будь-які структуровані персональні дані, доступні за визначеними критеріями, незалежно від того, чи такі дані централізовані, децентралізовані або розділені за функціональними чи географічними принципами; обробка персональних даних - будь- яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; одержувач - фізична чи юридична особа, якій надаються персональні дані, у тому числі третя особа; персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; третя особа - будь-яка особа, за винятком суб`єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, суб`єктами відносин, пов`язаних із персональними даними, є: суб`єкт персональних даних; володілець персональних даних; розпорядник персональних даних; третя особа, у тому числі суб`єкт надання міжнародної технічної допомоги; Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений). Володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону. Розпорядником персональних даних, володільцем яких є орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, крім цих органів, може бути лише підприємство державної або комунальної форми власності. Володілець персональних даних може доручити обробку персональних даних розпоряднику персональних даних відповідно до договору, укладеного в письмовій формі. Розпорядник персональних даних може обробляти персональні дані лише з метою і в обсязі, визначених у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, об`єктами захисту є персональні дані.

Відповідно до абз. 9 ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно частини 2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право: 1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; 2) отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані; 3) на доступ до своїх персональних даних; 4) отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних; 5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; 6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; 7) на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи; 8) звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду; 9) застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних; 10) вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних; 12) знати механізм автоматичної обробки персональних даних; 13) на захист від автоматизованого рішення, яке має для нього правові наслідки.

Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних», підставами для обробки персональних даних є: згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; захист життєво важливих інтересів суб`єкта персональних даних; необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом; 6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.

Згідно зі ст. 21 ЗУ «Про захист персональних даних», про передачу персональних даних третій особі володілець персональних даних протягом десяти робочих днів повідомляє суб`єкта персональних даних, якщо цього вимагають умови його згоди або інше не передбачено законом. Повідомлення, зазначені у частині першій цієї статті, не здійснюються у разі: 1) передачі персональних даних за запитами при виконанні завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності, боротьби з тероризмом; 2) виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування своїх повноважень, передбачених законом; 3) здійснення обробки персональних даних в історичних, статистичних чи наукових цілях; 4) повідомлення суб`єкта персональних даних відповідно до вимог частини другої статті 12 цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ТОВ «Харківгаззбут» у своїй апеляційній скарзі посилається на виникнення зобов`язання у позивача з договору та споживання послуг, а не з факту звернення до суду. Вважає, що передача даних ОСОБА_1 третім особам здійснюється для спонукання до погашення заборгованості і є законною, оскільки здійснюється в межах обробки даних, необхідних для виконання договору.

Разом з тим, відповідно до п.п. 12 п.6.2. Розділу VІ Типового договору, на який посилається ТОВ «Харківгаззбут» як на підставу здійснення обробки даних, необхідних для виконання умов цього договору, визначає зобов`язання Постачальника забезпечувати конфіденційність даних, які отримуються від Споживача.

Слід зазначити, шо обробка персональних даних, відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних», передбачає підстави для обробки персональних даних, якими є згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень, тобто, обробка без дозволу власника персональних даних лише в межах виконання договору та за метою, передбаченою договором.

Обробка персональних даних на підставі закону передбачає наявність однієї з чотирьох підстав, визначених пунктами 2, 4, 5 та 6 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних», зокрема, дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцеві персональних даних відповідно до закону лише для здійснення його повноважень. Аналіз цих положень вказує на можливість проведення обробки, коли вона «необхідна для виконання офіційних повноважень, якими наділений володілець чи третя сторона, якій передаються персональні дані». Саме в його світлі слід розуміти вказане положення Закону. Тому, якщо володілець має визначені законом повноваження, реалізація яких потребує обробки персональних даних, це вже в контексті вказаного положення Закону достатня підстава для їх обробки. При цьому її можуть підлягати лише ті дані, які необхідні для досягнення цілі обробки, тобто виконання конкретних завдань/повноважень. Для того, щоб повною мірою відповідати принципові законності, порядок обробки персональних даних такими володільцями, повинен детально регламентуватися законодавством та внутрішніми документами володільця.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідачем не надано доказів щодо надання позивачем такої згоди відповідачу на обробку своїх персональних даних та згоди на передачу даних третім особам. При цьому, позивач передав свої персональні дані для здійснення договору, який передбачає надання послуг ТОВ «Харківгаззбут» виключно, як оператора ГРС, зокрема, для обліку споживання наданої ним послуги та розрахунків відповідно до об`ємів спожитого позивачем газу, тобто, виключно в межах повноважень відповідача, необхідних для здійснення ним його повноважень як постачальника послуг з газопостачання. А тому, передача ТОВ «Харківгаззбут» персональних даних позивача третім особам: ТОВ «Бюро КС» та ТОВ «Укрборг» є прямим порушенням п.п.12 п.6.2 Розділу VІ Типового договору, зокрема, прав і обов`язків Постачальника із зобов`язання забезпечувати конфіденційність даних, які отримуються ним від Споживача.

Відповідно, посилання ТОВ «Харківгаззбут» на надання дозволу споживачами постачальнику на збирання, і поширення персональних даних, у тому числі, з використанням інформаційних систем у порядку, визначеному Політикою конфіденційності та на необов`язковість отримання від споживачів згоди на обробку їх персональних даних, є необґрунтованими, оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не регулює відносини в сфері обробки персональних даних споживача, за наявності договору, а регулює відносини сторонніх осіб з володільцем персональних даних в разі запиту від сторонніх осіб до цього володільця. Положенням Типового договору не передбачено залучення сторонніх осіб, зокрема колекторських установ, для ведення обліку даних споживачів, претензійної роботи, тощо.

Слід також врахувати, що «колекторською компанією», відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», є юридична особа (у тому числі небанківська фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу), включена до реєстру колекторських компаній, яка в інтересах кредитодавця (первісного кредитора) та/або нового кредитора (у разі заміни первісного кредитора) відповідно до договору з таким кредитодавцем та/або новим кредитором має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості.

Поняття врегулювання простроченої заборгованості включає в себе заходи, які здійснює кредитор, новий кредитор, колекторська компанія, що спрямовані на погашення у позасудовому порядку заборгованості споживача, який прострочив виконання грошового зобов`язання (прострочена заборгованість) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 Закон України «Про споживче кредитування».

При цьому, ТОВ «Харківгаззбут» є постачальником природного газу і відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015. за № 1382/27827 (надалі - Правила постачання природного газу), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі за текстом - Кодекс ГРМ), а також Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, який було офіційно опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015р., та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua).

В даному випадку, передача відповідачем - ТОВ «Харківгаззбут» ( володільцем персональних даних) третім особам - колекторським установам: ТОВ «Бюро КС» та ТОВ «Укрборг» персональних даних позивача, без наданої на то згоди позивача, для цілей, які передбачені Договором доручення, на які посилається ТОВ «Харківгаззбут», а саме - для вчинення ними дій, спрямованих на погашення у позасудовому порядку простроченої заборгованості, є незаконною.

Положеннями типового договору не передбачено залучення сторонніх осіб для врегулювання спорів, натомість, Розділом ІХ Типового договору передбачено порядок врегулювання спорів, зокрема, шляхом переговорів (п. 9.1.), шляхом звернення до Регулятора або до суду (п. 9.2).

А тому, враховуючи, що вказаним договором передбачене вичерпне коло осіб для врегулювання спорів, що відбуваються в процесі реалізації договору, а обробка персональних даних без дозволу власника персональних даних дозволяється лише в межах виконання договору та за метою, передбаченою договором, то використання персональних даних з іншою метою, потребує отримання згоди на використання персональних даних, якої, в даному випадку, позивачем надано не було, то передача ТОВ «Харківгаззбут» персональних даних позивача відбулася незаконно.

При цьому, посилання ТОВ «Харківгаззбут» на те, що існування заборгованості за надані ним послуги з газопостачання не залежить від наявності судового рішення про її стягнення, а випливає із зобов`язання з договору споживання послуг, не відповідає вимогам закону.

Будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності.

Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19.

В даному випадку, як встановлено судом, відповідач ТОВ «Харківгаззбут» хоч і скористався своїм правом звернення до суду за захистом своїх прав, проте, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Харківгаззбут» в передбаченому законом порядку, не встановлена та не доведена враховуючи відсутність чинного рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаззбут».

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незаконної передачі ТОВ «Харківгаз збут» третім особам персональних даних ОСОБА_1 за мотивів, викладених у рішенні суду та вважає вказане рішення законним та обґрунтованим.

Щодо твердження апелянта щодо неспівмірності стягнених судом з відповідача судових витрат, які не підтверджені належним чином, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

На підтвердження наданих адвокатом правничої допомоги, позивачем було надано Договір та Додатки до нього, а саме - Акти виконаних робіт № 5,6,7 до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2024 року між Адвокатом Сергієнко Катериною Сергіївною та ОСОБА_1 було укладено Договір №03/01-2024 про надання правничої допомоги. (а.с.16)

Як визначено п.2.1. даного договору, гонорар є формою винагороди Адвоката за надання правничої допомоги Клієнту в розумінні ст.30 закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

У пункті 2.2. сторони погодили розрахункову форму гонорару, що розраховується відповідно до вартості одного робочого часу Адвоката, витраченого на надання правничої допомоги, і дорівнює 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, станом на надання послуги.

Згідно укладеного між адвокатом Сергієнко К.С. та ОСОБА_1 . Акту №5 від 21 квітня 2025 року приймання-передачі правничих послуг до Договору про надання правничої допомоги №03/01-2024 від 06 січня 2024 року, адвокатом надано правничу допомогу щодо подання позову стосовно захисту персональних даних за період з 12 лютого 2025 року по 11 квітня 2025 року, що складається з : підготовки (подання адвокатських запитів, відповіді на які є додатками до позовної заяви та є доказами по справі), складення та подання позовної заяви до ТОВ «Харківгаззбут» та ТОВ «Бюро КС» , на які адвокатом витрачено 4 години, вартість яких складає 16 000 грн. (а.с.111)

Згідно укладеного між адвокатом Сергієнко К.С. та ОСОБА_1 . Акту № 6 від 08 травня 2025 року приймання-передачі правничих послуг до Договору про надання правничої допомоги №03/01-2024 від 06 січня 2024 року, адвокатом надано правничу допомогу щодо подання позову стосовно захисту персональних даних за період з 12 лютого 2025 року по 11 квітня 2025 року, що складається з : підготовки складення та подання заяви про зміну предмету позову та залучення співвідповідача ТОВ «Укрборг» до справи, на які адвокатом витрачено 1 годину, вартість яких складає 4 000 грн., а також підготовки складення та подання заяви про забезпечення позову по справі, на які адвокатом витрачено 1 годину, вартість яких складає 4 000 грн., що разом складає 8 000 грн. (а.с.112)

Згідно укладеного між адвокатом Сергієнко К.С. та ОСОБА_1 . Акту №7 від 19 серпня 2025 року приймання-передачі правничих послуг до Договору про надання правничої допомоги №03/01-2024 від 06 січня 2024 року, адвокатом надано правничу допомогу щодо подання позову стосовно захисту персональних даних за період з 12 лютого 2025 року по 11 квітня 2025 року, що складається з : підготовки складення та подання відповіді на відзив відповідача від 13 травня 2025 року, на яку адвокатом витрачено 1 годину, вартість якої складає 4 000 грн., а також підготовки складення та подання відповіді на відзив відповідача від 19 травня 2025 року, на яку адвокатом витрачено 0,5 години, вартість якої складає 2 000 грн., а також підготовка, складення та подання пояснень по справі, на які адвокатом витрачено 0,5 години, вартість якої складає 2 000 грн., що разом складає 8 000 грн. (а.с.181)

У зв`язку з понесеними витратами на правничу допомогу, позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати на правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн. Вказані вимоги суд першої інстанції вважав доведеними, а їх розмір - співмірним, виходячи зі складності справи, обсягом і часом виконання адвокатом робіт.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду і вважає, що зазначений розмір з огляду на складність справи, об`єм наданої допомоги адвокатом, є розумним і співмірним,

При звернення із апеляційною скаргою, представником ТОВ «Харківгаззбут» не надано доказів на підтвердження факту неспівмірності витрат, заявленим вимогам, а саме лише зазначення на неспівмірність витрат, не є підставою для зменшення їх розміру.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Оскільки під час розгляду справи встановлено, що спір виник саме внаслідок неправильних дій відповідача ТОВ «Харківгаззбут», то судом першої інстанції обґрунтовано покладено відшкодування судових витрат за розгляд справи на відповідачів, стягнувши в рівних частках із ТОВ «Харківгаз збут», ТОВ «Бюро кредитного стягнення» та ТОВ «Укрборг» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 28 000 грн, а саме по 9333.33 грн з кожного.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 141,367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - залишити без задоволення.

Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2025 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук