Справа № 441/1674/24 Головуючий у 1 інстанції: Малахової-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/3636/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника позивача Струс Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року в складі судді Малахової-Онуфер А.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

У липні 2024 року адвока Струс Н.Я. в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин, зокрема, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) площею 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги обгрунтовані тим, що після смерті рідної сестри ОСОБА_3 , позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області, однак нотаріус відмовив у видачі такого свідоцтва через розбіжності у по-батькові та відсутність правовстановлюючого документу на таке майно.

Таким чином, змушена звернутися до суду, оскільки в інший спосіб успадкувати майно немає можливості, позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків після смерті своєї сестри. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року позов задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення і зокрема, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду оскаржила Комарнівська міська рада Львівського району Львівської області, з таким не погоджується.

Покликається на те, що відповідно до ч. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, а відповідно до ч. 5 цього ж Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020р. №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Городоцький район Львівської області та утворено Львівський район Львівської області.

У подальшому, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1635-р здійснено реогранізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих вищезгаданою Постановою ВРУ та утворено нові державні адміністрації.

Відповідно до додатку 1 згаданого розпорядження Городоцька районна державна адміністрація реорганізована шляхом приєднання до Львівської районної державної адміністрації, внаслідок чого остання набула всі права та обов`язки Городоцької РДА.

Після введення в Україні воєнного стану всі повноваження Львівської районної державної адміністрації перейшли до Львівської районної військової адміністрації.

Таким чином, на сьогоднішній день саме Львівська районна військова адміністрація має видавати сертифікати на право на земельну частку (пай) або їх дублікати, а також проводити їх реєстрацію.

Крім цього, Державна реєстраційна служба України у своєму листі від 15.01.2013 №12-06-15-13 (абзац 4) чітко зазначає про те, що за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб`єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат. При цьому, втрата чинності нормативно-правовим актом, на підставі якого відповідний суб`єкт видав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб`єктом, який видав такий документ, є ліквідація (припинення діяльності) такого суб`єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб`єкта або архівною установою (якщо передбачається передача документів до архіву).

Вважає, що відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) не було крайньою необхідінстю для звернення до суду, оскільки місцеві державні адімністрації зобов`язані видавати сертифікати на пай, їх дублікати і проводити реєстрацію цих документів, і відповідно, Комарнівська міська рада не може бути належним одноосібним відповідачем у цій справі, оскільки радою було вжито всі дії, які забезпечили підготовку документів длі видачі та реєстрації сертифікату на земельну частку (пай).

Також зазначає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) не є документом, що посвідчує право власності на землю, як зазначає суд, а лише є документом, який посвідчує право громадянина на отримання та виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю). Відтак, ОСОБА_1 не могла фізично вступити у володіння спадковим майном, оскільки межі земельної ділянки не були визначені в натурі (на місцевості) і позивачка не мала фізичної та юридичної змоги управляти та володіти цим спадковим майном.

Більше того, прийняття оскаржуваного рішення унеможливлює його виконання у законний спосіб Комарнівською міською радою у подальшому, оскільки для виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) потрібно сертифікат на право на земельну частку (пай).

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на листи Городоцької міської ради від 07.03.2025 та 23.06.2025 та Великолюбінської селищної ради від 16.06.2025, якими відмовлено у державній реєстрації права на середню земельну частку (пай), проте це грубо суперечить частині 1 статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якому зазначено, що Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Таким чином, згадані листи не могли бути підставою для проведення реєстрації, або відмови у реєстрації права на земельну частку (пай) і, відповідно, застосування норм цих листів не могло розглядатися судом першої інстанції, як правовою підставою для задоволення позову щодо визнання права на земельну частку (пай) в судовому порядку, як виключний спосіб для спадкування.

Також, суд першої інстанції посилається на лист т.в.о голови Львівської районної державної адміністрації А.Ковальського №130-1813/2/2-24 від 01.11.2024, яким зазначено що на сьогоднішній день чинне законодавство не передбачає виготовлення сертифікатів на право на середню земельну частку пай, однак, як зазначалося вище - постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 №801 затверджено форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Процес видачі сертифікатів не є завершеним, тому вищезгадані нормативні та законодавчі акти є чинними і обов`язковими для виконання.

Відповідно до частитни 5 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (720/95) - видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Судом першої інстанції неправильно визначено пріоритетність нормативно-правових актів, оскільки має бути застосована норма вищезазначеної постанови КМУ та Указу Президента, а не інформація листа, яка прямо суперечить нормам чинного законодавства.

Покликається на постанову ВП ВС від 22.09.2019 у справі № 125/2157/19, в якій зазначено, якщо під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійним суд встановить, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, тобто встановить неналежний суб`єктний склад учасників справи, суд відмовляє в задоволенні позову із зазначеної підстави або за клопотанням сторони спору здійснює заміну відповідача на належного або залучає співвідповідача.

Зважаючи на те, що Львівська районна військова адміністрація в силу діючого законодавства зобов`язана видавати та проводити реєстрацію Сертифікатів на право на земельну частку (пай), то вона мала б виступати належним співвідповідачем у даній справі.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що земельні частки (паї), які успадковуються загальною площею 0,9263 га передано в оренду ТОВ «Агрофірма «ЯК», в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0230 площею 0,2385 га сіножатей та земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0034 площею 0,6878 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто для отримання прибутку, тому існує очевидний та безумовний зв`язок, який вказує на порушення прав ТОВ «Агрофірми «ЯК», однак товариство теж не залучено до участі у справі.

Просить скасувати частково рішення Городоцького районного суду від 18.09.2025, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає на АДРЕСА_1 ) права на земельну частку (пай) площею 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №143888, від 14.03.1997 за реєстровим №464, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

23.02.2026 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 адвоката Струс Н.Я. на апеляційну скаргу, у якому зазначаючи, що ОСОБА_3 , при житті набула право на земельну частку (пай) розміром 1,14 умовних кадастрових гектари без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464, а таке право входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі за безпідставністю її подання, а рішення Городоцького районного суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_5 на заперечення доводів скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд виходив із зібраних та досліджених доказів.

Щодо задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанціх виходив з того, що ОСОБА_3 при житті набула право на земельну частку (пай) 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області, тому таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини, при цьому, інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин учасниками справи не оскаржується, відтак відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України законність такого у цій частині, колегією суддів не перевіряється.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вимог про визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) площею 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 (а.с. 8, 10).

Згідно із свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_4 , ОСОБА_6 після реєстрації 25.07.1981 шлюбу з ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с. 9).

ОСОБА_3 , тобто рідна сестра позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 (а.с. 4).

Позивачка просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її рідною сестрою, оскільки після смерті сестри звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а нотаріус відмовила їй у видачі такого свідоцтва, у тому числі, через розбіжності у по-батькові, зокрема, у свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 батько значиться « ОСОБА_11 », а у свідоцтві про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 « ОСОБА_12 ».

Згідно із копією запису акта про народження № 1 від 18.01.1960, позивачка ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Грімно Городоцького району Львівської області, її батьки ОСОБА_13 , 1901р.н. та ОСОБА_14 , 1920р.н. (а.с. 23).

Із копії запису акта про смерть № 05 від 10.02.2000 слідує, що ОСОБА_3 народжена ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Грімно Городоцького району Львівської області, померла у віці 49 років - 09.02.2000, довідку в органи соц.захисту населення видано 10.02.2000 за № 5 ОСОБА_1 , жит. с. Грімно (а.с. 22).

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що крім вищенаведених доказів стверджується довідками виконкому Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області № 483 від 21.11.2022 та від 04.03.2024, а також витягами з погосподарських книг за 1996-2000 роки, згідно яких ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 значилася зареєстрованою та постійно проживала на АДРЕСА_1 , разом з сестрою ОСОБА_1 та її синами ОСОБА_15 і ОСОБА_16 (а.с. 15, 16).

Згідно із заповітом, посвідченим 02.02.2000 секретарем виконкому Грімнівської сільської ради Городоцького району Львівської області Г.Голодівською за реєстровим № 6, ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно із Витягом з Книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Грімненська сільська рада) Львівської області № 255/308-24 від 13.02.2024, покійній ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) площею 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишня Грімненська сільська рада) Львівського району Львівської області на підставі Сертифікату ЛВ № 143888 зареєстрованого за № 464 від 14.03.1997 (а.с. 14).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80811618 від 11.04.2025, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області 11.04.2025 заведено спадкову справу №85/2025 (а.с. 128).

Листом № 253/01-16 від 27.05.2025 державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області Шаравари В.В., позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) 1,14 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради (колишньої Грімненської сільської ради) Львівського (Городоцького) району Львівської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с. 129).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказує, що є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків після смерті своєї сестри, оскільки остання не мала сім`ї, на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй, тому просить визнати за нею у порядку спадкування право на земельну частку (пай).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

За змістом частини другої статті 78 чинного ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Львівської обласної Ради народних депутатів від 01.02.1993 №277 затверджено Програму приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області (а.с. 67-78).

У подальшому, ухвалою ІІ-ої сесії ІІ-го скликання Грімненської сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області № 2 «Про затвердження списків громадян, які мають право на середню земельну частку в спілці селян «Діброва», 24.02.1995, тобто за життя ОСОБА_3 , Грімненською сільською радою народних депутатів передано безплатно у приватну власність земельні ділянки відповідно до поданих списків на основі заяв громадян і висновків поданих приватизаційною комісією (а.с. 38).

Згідно із списком громадян, які мають право на середню земельну частку в спілці селян «Діброва», за ОСОБА_3 , 1951 р.н. закріплено право на земельну частку (пай) площею 0,36 ум.кад.га, що перебуває у колективній власності СС «Діброва» в с. Грімно Львівського району Львівської області (а.с. 39).

Рішенням сесії 11-го демократичного скликання Городоцької районної ради народних депутатів №84 від 22.04.1996 затверджено проекти роздержавлення земель колективних агроформувань з розмірами середньої земельної частки та площами земель згідно додатку, відділ земельних ресурсів зобов`язано видати сертифікати на право на середню земельну частку згідно проектів роздержавлення (а.с. 36-37).

На підставі зазначеного рішення, на ім`я ОСОБА_3 жит. с. Грімне Городоцького району Львівської області, головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів 14.03.1997 видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 143888, що зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) під № 464 (а.с. 40).

Колегія суддів виходить з того, що при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК.

Зокрема, паювання сільськогосподарських земель започатковано Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно з яким паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Процедура паювання згідно з цим Указом передбачала низку послідовних етапів, зокрема: виготовлення Державного акта на право колективної власності на землю та складання списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай); грошову оцінку угідь, що знаходяться у колективній власності згідно з методикою КМ України; визначення вартості та розміру земельної частки (паю) кожного члена, який визначається в умовних кадастрових одиницях комісією КСП, затвердження районною державною адміністрацією визначених комісією КСП розміру земельної частки (паю); видача громадянам районною державною адміністрацією сертифікату на право на земельну частку (пай) та його реєстрація.

Лише після виконання сукупності наведених умов та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) та його реєстрації громадянин має право на виділення йому земельної ділянки в натурі з дотримання положень Земельного кодексу України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720/95).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 1 цього Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема: колишні члени КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (стаття 2 Закону № 899-IV).

Згідно із п. 15 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчено сертифікатом, може бути успадковано.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно із пунктом 5 цього Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

В свою чергу, згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року N924-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай), є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що за життя ОСОБА_3 набула право на земельну частку (пай) розміром 1,14 умовних кадастрових гектари без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464. Сертифікта видано на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 22.04.1996.

При цьому, спадкодавець ОСОБА_3 не завершила процедуру виділення паю в натурі та оформлення права власності на сформовану земельну ділянку, державний акт їй не видавався (а.с. 35).

За відсутності оригіналу сертифіката, позивачка, як єдиний спадкоємень позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, а оскільки законодавство не передбачає видачу дубліката такого сертифіката спадкоємцю, у зв`язку з чим звернення позивачки до суду з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) є належним способом захисту її порушених спадкових прав.

Іншими словами, право позивачки ОСОБА_1 на спадщину може бути захищеним лише у судовому порядку, шляхом визнання за нею право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464, у порядку спадкування, тобто у спосіб, який не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших фізичних осіб, а також права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси.

Доводи апеляційної скарги про те, що Комарнівська міська рада не є належним відповідачем у справі, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (провадження № 14-61цс19, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19) та інших звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

За наведених обставин і сталої судової практики Верховного Суду можна дійти висновку, що вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.

Таким чином, визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи, як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови в задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги.

Так, позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Однак, предметом розгляду у даній справі є не визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, особі, яка з певних причин не включена у список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), а визнання права власності на середню земельну частку (пай) у порядку спадкування.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усу нення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та ухвалення рішення судом першої інстанції).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, сертифікат на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464 був виданий на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 22.04.1996.

Рішення, на підставі якого видався сертифікат ніким не оспорювався, відтак є чинним.

Згідно із витягом з Книги записів (реєстрації) на право праватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району, земельна частка (пай) знаходиться на території Грімнеської сільської ради Городоцького району Львівської області.

В свою чергу, у результаті реформи децентралізації та адміністративно-територіального устрою Грімненська сільська рада припинила свою діяльність, а її повноваження та майно перейшли до Комарнівської громади.

Таким чином, правонаступником Грімненської сільської ради (Городоцький район Львівської області) - є Комарнівська міська рада (Комарнівська міська територіальна громада), до якої і пред`явила позов ОСОБА_1 .

З врахуванням наведеного, доводи скарги про те, що належним відповідачем у справі є Львівська районна військова адміністрація, оскільки саме вона має видавати сертифікати на право на земельну частку (пай) або їх дублікати, а також проводити їх реєстрацію, правильноті висновків суду у цьому контексті не спростовують, оскільки, як зазначалось вище, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено.

Натомість позивачка просить про про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування.

Що стосується покликання апелянта на лист Державної реєстраційної служби України від 15.01.2013 №12-06-15-13, щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів то такий не може бути взятий судом уваги, оскільки стосується саме врачених або зіпсованих документів, виданих реєстраційними службами в областях, містах Києві та Севастополі.

В свою чергу, оскільки Сертифікат на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ № 143888 від 14.03.1997 за реєстровим № 464 не видавався реєстраційними органами, тому роз`яснення, які містяться в цьому листі, не можуть бути застосовані.

Інші доводи, правильності висновків суду не спростовують.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що скаргу Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки таке є законним та обґрунтованим.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 березня 2026 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк