УХВАЛА

24 березня 2026 року

м. Київ

справа № 185/971/25

провадження № 61-3278ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, у розмірі 245 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнено з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві 100 000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

12 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

У цій справі ціна позову становить 245 000,00 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа оскаржується до Верховного Суду згідно з підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, - справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, посилаючись на те, що в умовах дії воєнного стану країни відповідач є одним з вагомих підприємств оборонно-промислового комплексу. Враховуючи специфіку діяльності, відповідач належить до підприємств з високим рівнем небезпеки, що функціонує із підвищеним ризиком для життя та здоров`я людей, включаючи роботу з небезпечними речовинами. На підприємстві працює близько 3 000 осіб. Охорона праці на підприємстві організована на належному рівні, що гарантує безпеку та збереження здоров`я працівників, розроблені та впроваджені правові, технічні та організаційні заходи, суворо виконуються вимоги законодавства з охорони праці. Відповідач розробляє внутрішні положення, проводить навчання, атестацію робочих місць за умовами праці, інструктажі з охорони праці. Ігнорування судом апеляційної інстанції відсутності протиправних дій та вини відповідача у нещасному випадку, що стався з позивачем, та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача підриває репутацію підприємства, що може негативно вплинути на втрату довіри партнерів та громадськості, і привабливість для інвесторів. Негативний імідж може привести до фінансових втрат. До того ж, враховуючи, що в умовах воєнного стану психіка людей функціонує в режимі екстремальної адаптації, що супроводжується хронічним стресом, підвищеною тривожністю, порушенням концентрації уваги, виникненням панічних атак та психосоматичних розладів, депресивними симптомами, а виробничі потужності відповідача знаходяться близько до прифронтової території, де існує висока загроза життю населення, ведуться постійні масовані атаки БпЛА, всі ці фактори можуть привести до збільшення нещасних випадків на підприємстві без вини відповідача, але в подальшому виплати за моральне відшкодування по ним ляжуть тягарем на фінансовий стан відповідача. До того ж справа становить і значний суспільний інтерес, адже кошти, що будуть сплачені як відшкодування моральної шкоди, були б задіяні в діяльності відповідача та спрямовані на підтримку оборонно-промислового комплексу, де кожен день вирішує долю України та рятує життя захисників та населення нашої країни.

Разом з тим заявник належним чином не обґрунтовує, у чому полягає виняткове значення цієї справи для заявниката проявляється її значний суспільний інтерес. Посилання на втрату довіри партнерів та громадськості, негативний вплив на привабливість підприємства відповідача для інвесторів як наслідок вирішення судами саме цієї справи сформульовано як припущення, яке нічим не підтверджене. Апосилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року у справі № 185/971/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко