Справа № 346/5945/25
Провадження № 22-ц/4808/521/26
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Баркова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від позову за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Федьківа Василя Богдановича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2026 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 31.07.2010 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причинами для розірвання шлюбу позивач зазначила те, що з початку 2025 року сімейні відносини між сторонами істотно погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

Сторони мають протилежні погляди на шлюб та сімейне життя, у зв`язку з чим не можуть забезпечити належну морально-психологічну атмосферу в сім`ї, будувати сімейні відносини на засадах взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги.

Позивач та відповідач спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Шлюб між ними носить формальний характер, а його подальше збереження суперечить інтересам позивача.

Враховуючи наведене ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити за нею прізвище, набуте при реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2026 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , який зареєстровано 31.07.2010 року виконкомом Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 через представника адвоката Федьківа В.Б. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки суду щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи є необґрунтованими, оскільки на день проведення судового засідання відповідач ОСОБА_2 перебував за межами України. Апелянт вважає, що суд дійшов передчасного висновку про те, що подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивача, не з`ясувавши всіх обставин справи, не перевіривши належність та допустимість доказів, а також не встановивши позицію відповідача і не конкретизувавши, яким саме інтересам суперечить збереження шлюбу.

Крім того, судом не було вжито передбачених законом заходів, спрямованих на примирення подружжя.

16 березня 2026 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позову, в обґрунтування якої позивач зазначила, що на даний час сторони примирились між собою та бажають зберегти шлюб.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви ОСОБА_1 , дійшла висновку про допустимість задоволення заяви про відмову від позову.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, зокрема, диспозитивність, змагальність сторін та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 2 ЦПК України).

При цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема, право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом четвертим частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, а також в заяві підтвердила, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі їй відомі та зрозумілі, така заява підлягає задоволенню, провадження у справі закриттю, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2026 року підлягає визнанню нечинним.

Підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

Керуючись ст. ст. 255, 373, 374, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Визнати нечинним рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2026 року.

Провадження у справі № 346/5945/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.О. Максюта

Судді Л.В. Василишин

В.М. Барков

Повний текст ухвали складено 24 березня 2026 року.