Провадження № 2/752/3806/26
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року у системі «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за договором № 00-9755144 від 05 травня 2024 року у розмірі 17 737,60 грн, стягнути судовий збір - 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу - 7 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» надало відповідачці грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн, яка зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Макс Кредит» шляхом зарахування через компанію «Платежі Онлайн» на платіжну картку надало відповідачці кредитні кошти, що підтверджується повідомленням від ТОВ «Платежі Онлайн».

21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та позивачем укладено Договір факторингу № 211022024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого ТОВ «Макс Кредит» відступлено позивачу право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, тому виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 8 000,00 грн, заборгованості за відсотками - 8 937,60, що становить 17 737,60 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року частково задоволено клопотання позивача, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» відповідну інформацію.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, яка була направлена на останню відому адресу реєстрації відповідачки, повернулась до суду без вручення у поштовому відправленні з відміткою «адресат відсутній».

Крім того, судом на офіційному веб-сайті судової влади України 18 червня 2025 року розміщено оголошення про розгляд даної справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05 травня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9755144 (далі - договір).

За умовами договору ліміт кредитної лінії складає 8 000,00 грн, мета кредиту - споживчі цілі (п.1.2); строк кредитування - 360 календарних днів, (п. 1.3); остаточна дата повернення кредиту - 30 квітня 2025 року (п. 3.4).

Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 20 травня 2025 року, та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку кредитування (п. 1.4).

Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.5). Стандартна процентна складає 1,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах дії строку кредитної лінії (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (п. 1.5.1); знижена процентна ставка становить 0,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процетів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування (п. 1.5.2).

Кредитодавець одноразово нараховує комісію з надання кредиту у розмірі 10,00 % від суми кредиту, що складає 800,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.4 цього договору (п. 1.6.).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору становить 12704,45 % (п.1.8). Орієнтовна реальна річна процентна ставка з урахуванням зниженої процентною ставкою на дату укладення договору становить 7774, 99 % (п. 1.8.1). Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 51 136,00 грн (п. 1.9). Орієнтовна загальна вартість кредиту з урахуванням зниженої процентною ставкою на дату укладання договору становить 49 972,00 грн (п.п. 1.9.1).

Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту - 05 травня 2025 року, шляхом перерахування коштів у розмірі 8 000,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 (п. 2.8).

Згідно із пунктом 5.1 договору, сума кредиту, одержана позичальником за договором, повертається ним в повному обсязі у валюті кредиту не пізніше дня повернення кредиту (включно), на поточний рахунок кредитодавця зазначений в розділі 8 договору, шляхом ініціювання переказу коштів з платіжної картки позичальника через POS-термінал в особистому кабінеті.

Згідно із пунктом 7.10 договору, сторони підтвердили, що договір укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору та правил.

Позичальник підтверджує, що з внутрішніми правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту кредитодавця ознайомлений в повному обсязі; графік платежів є невід`ємною частиною договору (п.7.20, п.7.21).

Договір підписано електронним підписом позичальника ОСОБА_1 відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора 26946 (п.8).

До матеріалів справи також долучено паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Згідно з наявної в матеріалах справи довідки про ідентифікацію, ТОВ «Макс Кредит» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 00-9755144 від 05 травня 2024 року ідентифікований ТОВ «Макс Кредит». Одноразовий ідентифікатор - 26949. Час відправки ідентифікатора позичальнику - 05 травня 2024 року 7:43:53. Номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор, - +66.

Як встановлено судом, договір від 05 травня 2025 року № 00-9755144 укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

За матеріалами справи, 21 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «Макс Кредит» укладено Договір факторингу№ 21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого фактор ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язувався передати (сплатити) клієнту ТОВ «Макс Кредит» суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсягах та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактом стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним.

Відповідно до пункту 13.1 договору, до цього договору додаються додатки, що складають його невід`ємну частину: Додаток № 1 - Форма реєстру боржників; Додаток № 1-1 - Форма електронного реєстру боржників; Додаток № 2 - Зразок (форма) Акт прийому-передачі; Додаток № 3 - Зразок (форма) Реєстр прийнятих платежів; Додаток № 4 - Зразок (форма) Довідки про ідентифікацію боржника. Додано платіжні інструкції.

Відповідно до Реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року до Договору факторингу від 21 жовтня 2024 року № 21102024-МК/Ейс до позивача ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 травня 2024 року № 00-9755144 в сумі 17 737,60 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу - 8 800,00 грн та заборгованості за несплаченими відсотками - 8 937,60 грн.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 21 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «Макс Кредит» укладено Договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого до ТОВ «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором від 05 травня 2024 року № 00-9755144.

На підтвердження належного виконання первісним кредитором зобов`язань за договором від 05 травня 2024 року № 00-9755144 , позивачем надано копію інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн», з додатками, в якій, як технологічний оператор платіжних послуг ТОВ «Платежі онлайн» повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» проведено успішні транзакції, реєстр яких додано у Додатку 1. Водночас, з наданого реєстру транзакцій, вбачається, що 05 травня 2024 року за № 41488-4263-8674 на картку клієнта РRIVAТ-BANK № НОМЕР_1 , код транзакції - 041677, здійснено переказ коштів у розмірі 8 000,00 грн.

Крім того, факт перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) коштів у розмірі 8 000,00 грн 05 травня 2024 року, підтверджується наданою АТ «ПриватБанк» 01 грудня 2025 року інформаційною довідкою № 20.1.0.0.0/7-251201/81769-БТ.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит», вбачається, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань з повернення грошових коштів за договором від 05 травня 2024 року № № 00-9755144, станом на 21 жовтня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 17 737,60 грн, з яких: 8 800,00 грн - заборгованість за основним боргом, 8 937,60 грн - заборгованість за відсотками, що також вбачається і з виписки з особового рахунку за кредитним договором.

Відповідачкою розрахунку заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками не спростовано, власного розрахунку не надано, відповідним правом остання не скористалась.

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості правомірними та вбачає підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 17 737,60 грн, яка складається з: 8 000,00 грн - заборгованість по кредиту, 800,00 грн - комісія за надання кредиту, 8 937,60 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що були нараховані відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «ФК «Ейс» у цій справі був адвокат Тараненко А. І., який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4956, договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачу до позовної заяви долучено: договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, додаткова угода № 28 до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, акт прийому-передачі від 15 травня 2025 року наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 7 000,00 грн.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Разом з тим, сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

Як вбачається з мотивувальної частини цього рішення, позов задоволено в повному обсязі

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 9 422,40 грн (2422,40+7000).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 207, 526, 546, 549, 553, 610, 612, 626, 628, 629, 639, 634, 1054 ЦК України, суд, -

Керуючись ст. 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9755144 від 05 травня 2024 року у розмірі 17 737 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять сім) гривень 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, .

Відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2026 року.

Суддя А.В. Слободянюк