Справа № 490/1286/26
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

26 березня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря судового засідання Могила Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича , боржник ОСОБА_1 , інші особи ТОВ "Він Фінанс", ОСОБА_2 про визнання частки у спільному майні боржника ,-

встановив:

У лютому 2026 року державний виконавець звернувся до суду з поданням в якому просить визначити частку ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 в розмірі 1/5 частки.

В обґрунтування подання вказано, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича О.М. перебуває зведене виконавче провадження № 79937581, до складу якого входять: 1) ВП № 73343219 з примусового виконання виконавчого листа № 490/3254/23 виданого 20.10.2023 року суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 27448, 48 грн. та судового збору у розмірі 1073,60 грн.; 2) ВП № 74825649 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-6685/2008 виданого 27.10.20208 року суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В. про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 88016,44 грн. та судових витрат у розмірі 910,16 грн.; 3) ВП 79588096 з примусового виконання виконавчого листа № 490/9081/15-ц виданого 27.10.20208 року суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В. про: стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованості в розмірі 620 770,79 грн., судового збіру у розмірі 9 311,56 грн.

Станом на даний час сума заборгованості у зазначеному ЗВП становить 713514,00 грн., провадження не закінчено і рішення суду не виконані. Будь-які доходи або цінності, на які може бути звернуто стягнення, у ОСОБА_1 відсутні.

Крім того, на виконанні в органах ДВС та інших приватних виконавців також перебувають в провадженні по примусовому виконанні рішення судів про стягнення із даного боржника коштів. Дані відомості містяться в єдиному реєстрі боржників. Тому необхідно звернути стягнення на частку в житловій квартирі боржника. Так, з моменту відкриття виконавчого провадження приватний виконавець здійснив увесь можливий комплекс виконавчих дій, в тому числі здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 . Встановлено, що боржник за вказаною адресою фактично не проживає. За інформацією родичів боржника, місце його проживання їм невідоме. Рухоме майно, що належить боржнику, за вказаною адресою відсутнє, оскільки боржник не проживає за цією адресою понад 10 років. Станом на сьогоднішній день рішення суду залишається невиконаним. Разом з тим, боржнику ОСОБА_1 та громадянам України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м.

Оскільки частки співвласників квартир, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , є рівними, тому частка боржника ОСОБА_1 в цій квартирі становить 1/5 частки. На підставі викладеного, з метою звернення частки на майно боржника, його опису та арешту та подальшої реалізації на прилюдних торгах , для повного виконання рішення суду, що набрало законної сили, просить про задоволення подання.

У судове засідання державний виконавець та сторони виконавчого провадження не з`явилися, про розгляд подання повідомлені належним чином, що відповідно до частини другої статті 443 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подання і додані до нього докази та матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Доданими до подання письмовими доказами підтверджується, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича О.М. перебуває зведене виконавче провадження № 79937581, до складу якого входять: 1) ВП № 73343219 з примусового виконання виконавчого листа № 490/3254/23, виданого 20.10.2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва , про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 27448, 48 грн. та судового збору у розмірі 1073,60 грн.; 2) ВП № 74825649 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-6685/2008, виданого 27.10.20208 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 88016,44 грн. та судових витрат у розмірі 910,16 грн.; 3) ВП 79588096 з примусового виконання виконавчого листа № 490/9081/15-ц, виданого 27.10.20208 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованості в розмірі 620 770,79 грн., судового збору у розмірі 9 311,56 грн.

Постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження направлені сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією 15.11.2023, 23.04.2024, 13.11.2025 року, що відповідає вимогам частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

13.11.2025 приватним виконавцем направлено запити до державних органів і установ для встановлення місця роботи, отриманого доходу (заробітної плати, пенсії тощо) та майна боржника.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України особу боржника знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу.

За повідомленням Міністерства внутрішніх справ України за боржником не зареєстровано транспортних засобів.

Із подання вбачається, що в ході проведення виконавчих дій не встановлено джерел отримання доходів боржником.

Згідно Акту приватного виконавця від 23.01.2026 року здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 . Встановлено, що боржник за вказаною адресою фактично не проживає. За інформацією брата боржника та його дружини, які проживають у вказаній квартирі, місце його проживання їм невідоме. Рухоме майно, що належить боржнику, за вказаною адресою відсутнє, оскільки боржник не проживає за цією адресою понад 10 років.

Статтею 129-1 Конституції Українивстановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно достатті 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження»(далі - Закон №1404-VІІІ) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цимЗакономзаходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини шостоїстатті 48 Закону №1404-VІІІстягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

В силу частини третьоїстатті 50 Закону №1404-VІІІу разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленомузакономпорядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Як передбаченостаттею 443 ЦПК Українипитання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ЦПК, при вирішенні обґрунтованості подання виконавця питання ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, відповідно до викладеної в позові вимоги взагалі не повинно вирішуватися. По-перше, тому, що така особа права, свободи чи інтереси, якої зачіпаються до суду не звертається. Виконавець не є такою особою. По-друге, в порядку статті 443 ЦПК виконавець звертається не з позовом, а з поданням. А, по-третє, подібна «активність» суду чи учасників справи може призвести до ревізії рішення суду, що набрало сили закону і підлягає примусовому виконанню.

Розгляд подання державного виконавця у порядку глави VI ЦПК України не порушує прав виконавця, боржника, стягувача чи інших заінтересованих осіб, оскільки забезпечується процесуальними гарантіями та спрямований на забезпечення виконання рішення суду чи іншого виконавчого документа.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (стаття 443 ЦПК України).

За такого, суд вважає, що подання приватного виконавця Химича О.В. про визначення частки боржника ОСОБА_1 у спільному рухомому майні (автомобілі) підлягає вирішенню у порядку розділу VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України.

Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені законом. До заходів, які необхідні для своєчасного та повного виконання рішення, зокрема, належить звернення стягнення на майно боржника.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній сумісній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16-ц виснувала, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

У відповідності до інформаційної довідки № 459526161 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить: -1/5 частки належить власнику ОСОБА_6 , право власності 08.12.2021 року, вид спільної власності спільна часткова, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області; -4/5 частки належать власникам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , право власності 21.08.2014 року, вид спільної власності спільна сумісна, на підставі свідоцтва про право власності від 26.03.1999 року виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду .

Зібрані докази достовірно вказують на те, що квартира належать боржнику у виконавчому провадженні на праві спільної сумісної власності з іншими членами його родини, а їх частки у цьому майні є рівними.

Судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у Постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17, в якій зазначено, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує; іншого майна, належного боржнику на праві приватної власності, не виявлено.

Судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України», визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231 /16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Згідно положень ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Враховуючи, що заборгованість у виконавчому провадженні на даний час не погашена, суд вважає за можливе задовольнити подання приватного виконавця та визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , якою він володіє спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , становить 1/5 частку.

Керуючись ст.ст. 10, 260, 443 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича О.М. про визнання частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами -задовольнити.

Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1/5 частку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.