Справа № 766/1713/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

секретар судового засідання Кошева А.П.,

справа №766/1713/22; провадження №2/766/447/26

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу за позовом

позивача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє представник за ордером Шевченко Антон Сергійович (РНОКПП: не зазначено, місцезнаходження: АДРЕСА_2 )

до

відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС (, місце знаходження: 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28А),

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ ХЕРСОН» (, місце знаходження: 73003, м. Херсон, просп. Святих Кирила та Міфодія, буд.14, кв. 66);

треті особи: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ),

Державний реєстратор Станіславської сільської ради Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович (, місцезнаходження: 75051, Херсонська область, Херсонський район, с. Станіслав, вул. Свободи, буд. 15)

предмет та підстави позову: про скасування рішення державного реєстратора та витребування майна з чужого незаконного володіння.

учасники справи: не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду по суті, ухвалив рішення про наступне та,-

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

В січні 2022 року представник позивача адвокат Шевченко Антон Станіславович діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ ХЕРСОН», треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Станіславської сільської ради Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович, про скасування рішення державного реєстратора та витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій просить

скасувати рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича індексний номер: 62663363 від 29.12.2021 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на підставі договору іпотеки, серія та номер: ВКМ №857862 від 10.09.2008;

витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «КВОРУМ ХЕРСОН» квартиру АДРЕСА_4 , на користь власника ОСОБА_1 ;

окремо поданою заявою просив витребувати докази;

здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 10.09.2008 року належить квартира АДРЕСА_4 .

14.01.2022 до квартири з`явились невідомі особи, які представились представниками нового власника ТОВ «КВОРУМ ХЕРСОН» та стали вимагати звільнення займаного майна, зокрема примусили до вселення мешканку квартири - ОСОБА_3 .

При з`ясуванні обставин з`ясовано, що зазначена квартира була предметом іпотеки згідно Договору іпотеки від 10.09.2008 укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «»Укрсиббанк» в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.09.2008.

08.12.2011 ПАТ «Укрсиббанк» було відчужено право вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк».

Згідно Договору №2245/К/1 від 13.05.2020 про відступлення прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» продало право вимоги за кредитним договором ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС».

24.12.2021 державним реєстратором Сухановим Дмитром Миколайовичем, здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС» на підставі договору іпотеки, серія та номер: ВКМ №857862 від 10.09.2008, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62663363 від 29.12.2021.

В подальшому, 30.12.2021 ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС» уклало договір купівлі-продажу квартири із ОСОБА_2 , а вже 12.01.2022 на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер 93,94 виданий 11.01.2022, ОСОБА_2 та ТОВ «Кворум Херсон» - право власності було зареєстровано за останнім.

Позивач вважає, що реєстрація права власності за ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС» проведена без належної правової підстави та з іншими грубими порушеннями положень законодавства, відтак майно вибуло з володіння власника не з його волі та підлягає витребуванню від ТОВ «Кворум Херсон».

Незаконність реєстрації права власності за ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС» обґрунтовує тим, що договором іпотеки передбачено здійснення позасудового врегулювання, а саме передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Оскільки жодного окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивач не укладала, відповідно реєстрація права власності є незаконною.

Також, зазначає, що вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором не отримувала, оцінка майна не проводилась, що є самостійними підставами для задоволення позовної заяви.

ІІ. Виклад позиції відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» у відзиві на позовну заяву

25.03.2025 від представника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» через систему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву. Додатково представником відповідача подано до суду витребувані докази, в яких просив в задоволенні позову відмовити з підстав нижче наведеного.

У відзиві, відповідач не погоджуючись з позовними вимогами, свої заперечення мотивував тим, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в укладеному договорі іпотеки наявне та посилається на п.5.1. та п.5.2.1. Договору іпотеки, в якому сторони погодили, що при певних обставинах іпотекодержатель набуває власність на предмет іпотеки та викладене застереження є згодою сторін, тобто є угодою, що не потребує додаткового оформлення.

Щодо належного дотримання іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця про вимогу стосовно усунення порушення зобов`язання, зазначає, що іпотекодавець письмово звертався до Позивача з вимогою щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки тощо, а також незалежна експертна оцінка предмету іпотеки наявна. Зазначені докази є в реєстраційній справі та були перевірені державним реєстратором перед прийняттям рішення, що оскаржується позивачем.

ІІІ. Виклад позиції позивача у відповіді на відзив

26.03.2025 через систему Електронний суд представником позивача надано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача наполягає, що для реєстрації права власності на предмет іпотеки в даних правовідносинах обов`язково укладати окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як це передбачено відповідними пунктами іпотечного договору.

Звертає увагу суду на положення Договору №2245/К про відступлення права вимоги від 13.05.2020, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс», згідно якого банком передаються новому кредитору за відповідним актом не пізніше п`яти днів із дати укладання цього Договору. Зазначає, що такого акту відповідачем до суду не надано, а тому неможливо встановити обставину передачі відповідних документів новому кредитору та обсяг переданих документів.

Також, зазначає, що кредитором не надано доказів надання кредиту позивачці та наполягає, що відповідачем не надано доказів надіслання вимоги до позивачки в процесі звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не надано доказів проведення незалежної оцінки при звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а доводи відповідача «Укрдебт Плюс» викладені у відзиві такими, що не підтвердженні належними доказами. Просив спонукати відповідача до належного виконання процесуальних прав та обов`язків, зокрема не приховувати докази, виконати ухвалу про витребування доказів в повному обсязі.

IV. Виклад позиції відповідача «Укрдебт Плюс» у запереченнях на відповідь на відзив

07.05.2025 від представника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» через систему Електронний суд надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача не погодився із доводами позивача викладених у відповіді на відзив та позовними вимогами взагалі та зазначав, що позивач своїми доводами намагається ухилитися від процесуального обов`язку та звільнити себе від доказування та перекласти це на інших осіб.

Позивач намагається залишити поза увагою суду, що він є стороною договорів кредиту та іпотеки, а відтак повинен мати примірники усіх укладених договорів за його участю. Позивачем не надаються до суду докази на які він посилається у позовній заяві. Вважає, що поведінка позивача є суперечливою, а надані ТОВ «Укрдебт Плюс» на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів матеріали кредитної справи, що є у розпорядженні останнього, спростовують припущення та зауваження Позивача.

Просив прийняти до уваги викладене та врахувати під час розгляду справи.

Іншими учасникам справи у судове засідання не з`явились, процесуальним правом не скористались, заяв по суті справи та з процесуальних питань до суду не подавали.

V. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано від Станіславської сільської ради Херсонської області, від ТОВ «Укдебт Плюс», ТОВ «Кворум Херсон» докази. У справі призначено судове засідання на 15.03.2022 року.

24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 577/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який в подальшому було продовжено. За викладених обставин судове засідання не відбулося.

Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудних Херсонському міському суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2.

Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.

Після відновлення роботи суду та проведення інвентаризації наявності справ у Херсонському міському суду Херсонської області, встановлено наявність цієї цивільної справи, справу призначено до розгляду по суті.

25.03.2025 від представника відповідача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

25.03.2025 від представника відповідача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» через систему «Електронний суд» надійшли витребувані судом докази.

25.03.2025 від представника відповідача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

26.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

07.05.2025 від представника відповідача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив.

16.05.2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування доказів.

19.05.2025 року від представника відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» надійшли заперечення проти клопотання про витребування доказів.

19.05.2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на заяву відповідача із його запереченнями щодо клопотання позивача про витребування доказів.

31.07.2025 року від представника відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

25.08.2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. Просив поставити на обговорення та вирішити клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.10.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без задоволення.

У час призначений для розгляду справи позивач, представник позивача, представник відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» не з`явилися. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, у раніше поданих заявах просили вирішити справу без їх участі.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Про причини неприбуття суд не повідомили. Заяв та клопотань процесуального характеру до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, враховуючи згоду представника позивача та представника відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» на розгляд справи у їх відсутності, та наявності в матеріалах справи відповідних заяв поданих представником відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» щодо заявленого позову, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

VІ. Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 10.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Йосипенко В.В. та зареєстрованого за №2819, належала квартира АДРЕСА_4 .

10.09.2008 між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 55 300,00 дол. США зі строком дії до 10.09.2038 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 10.09.2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В., зареєстровано в реєстрі за №2811, за яким в іпотеку АКБ «УкрСиббанк» було передано квартиру АДРЕСА_4 яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, Йосипенко В.В., 10.09.2009 року №2819, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10.09.2008 року, №3125766, виданий приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В., .

Відповідно до пункту 1.1. Договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку квартиру АДРЕСА_4 , що належить на праві власності Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 10.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Йосипенко В.В. та зареєстрованого за №2819.

Відповідно до пункту 1.2. Договору іпотеки іпотекою забезпечуються в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Іпотекодавця за Договорами про надання споживчого кредиту від 10.09.2008 за №0 та за №0.

Відповідно до розділу 4 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду (п.4.2.1.) виконавчого напису нотаріуса (п. 4.2.2.), позасудовому врегулювання у відповідності до умов цього Договору та закону України «Про іпотеку» (п. 4.2.4.), з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Згідно із п. 4.3. цього Договору право визначення підстав та способу звернення стягнення належить Іпотекодержателю.

Пунктом 4.5. Договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосування позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до приписів п. 5 Договору іпотеки сторони у справі досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Пунктом 5.2., п.п. 5.2.1., п.п. 5.2.2. Договору іпотеки передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

5.2.1. передача Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку, встановленому законом «Про іпотеку».

5.2.2. Отримання Іпотекодержателем право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

08.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк» було відчужено право вимоги за кредитним договором №0 від 10.09.2008 року ПАТ «Дельта Банк».

Згідно Договору №2245/К/1 від 13.05.2020 про відступлення прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» продало право вимоги за кредитним договором ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Суду наданий Договір про відступлення прав вимоги. Однак додатків, та витягів з реєстру боржників, де було б зазначено, що саме борг ОСОБА_1 передається за правом відступлення до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», суду не надано.

24.12.2021 державним реєстратором Сухановим Дмитром Миколайовичем, здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на підставі договору іпотеки, серія та номер: ВКМ №857862 від 10.09.2008, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62663363 від 29.12.2021.

Отже, ТОВ «Укрдебт Плюс» за іпотечним договором б/н від 10.09.2008 року, здійснило дії зі звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовий порядок в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

В подальшому, 30.12.2021 ТОВ «УКРДЕБЕТ ПЛЮС» уклало договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 із ОСОБА_2 , а вже 12.01.2022 на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер 93,94 виданого 11.01.2022, ОСОБА_2 передано у приватну власність ТОВ «Кворум Херсон» квартиру АДРЕСА_4 - право власності було зареєстровано за останнім 12.01.2022 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №294950437 від 17.01.2022 року.

В матеріалах справи наявний лист за вих. №2425447/КД+ИД адресований ОСОБА_1 (без підпису, дати та печатки), яким ТОВ «УКРДЕБ Т ПЛЮС» повідомляє ОСОБА_1 про те, що товариство є новим кредитором за Договорами про надання споживчого кредиту від 10.09.2008 за №1 0) та Договором іпотеки №б/н від 10.09.2008 укладений з АКІБ «Укрсиббанк», право вимоги за яким раніше належало АТ «Дельта Банк». Повідомляється, щоб усі платежі за вказаним вище договором здійснювати за реквізитами нового кредитора.

Вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки зазначений лист не містить.

Доказів направлення на адресу ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Укрдебт Плюс» не надано суду.

Відомості, що такі докази направлялись державному реєстратору суду також не надано.

Витребувані у державного реєстратора Суханова Дмитра Миколайовича Станіславської сільської ради Херсонської області докази, а саме реєстраційна справа щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 , останнім та іншими учасниками судового провадження не надано. Докази на підставі яких документів здійснено Державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки та на підставі яких зареєстровано право власності на іпотечне майно за ТОВ «Укрдебт Плюс» у суду відсутні.

Також сторонами не надано звіт про незалежну оцінку зазначеної квартири станом на день реєстрації права власності за відповідачем.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.01.2022 року забезпечено позов ОСОБА_1 до подання позовної заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , належну ТОВ «Кворум Херсон» до вирішення справи по суті.

VІІ. Джерела права й акти, їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до статті 2 ЦПК України, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон №898-IV).

Так, відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладання договору іпотеки і далі по тексту) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За статтею 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Статтею 36 Закону України «Про» іпотеку» встановлено порядок позасудового врегулювання та проголошено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом №898-IV застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону №898-IV в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі Закон №800-VI), який набрав чинності 14.01.2009, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону №898-IV.

Нова редакція статей 36, 37 Закону №898-IV, викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону №800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон №800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.10.2011 у справі № 21-131а11 та від 18.09.2012 у справі № 21-236а12, які підтримано Верховним Судом у постановах від 21.02. 2018 у справі № 915/297/17 та від 31.07.2018 у справі № 826/9658/15.

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону №898-IV, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Частиною третьою статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У п. 5.2.1. Договору іпотеки б/н від 10.09.2008 року передбачена передача Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

В зазначеному Договорі іпотеки відсутнє застереження, що в разі порушення зобов`язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право зареєструвати право власності на предмет іпотеки без додаткових договорів, а навпаки сторони визначили, що таке задоволення вимог кредитора проводиться за окремим договором.

Якщо у законі і договорі по різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом (такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019року по справа № 306/2053/16-ц, провадження № 14-22цс19).

Оскільки, положення Договору іпотеки про укладання окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя не заборонено Законом України «Про іпотеку» та йому не протирічить, суд за обставинами цієї справи дійшов висновку, що в даних правовідносинах для реєстрації права власності на квартиру за Іпотекодержателем, як позасудове врегулювання спору могло відбутися виключно при укладанні окремого договору.

Разом з тим, докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у матеріалах справи відсутні. А тому прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним.

Аналогічного висновку за подібних правовідносин дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 11 квітня 2018 року по справі № 554/14813/15-ц (Провадження № 14-66 цс 18).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до положень п. 6.5. Договору іпотеки б/н від 10.09.2008 року всі повідомлення між сторонами здійснюється у письмовій формі. Листування сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, визначена як адреса для листування у розділі «Адреси, банківські реквізити та підписи Сторін» цього Договору або за іншою адресою, про яку Сторона письмово повідомила іншу Стороні при зміні адреси. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Оскільки, обов`язок направлення вимоги про усунення порушень покладений на Іпотекодержателя, відповідно саме Іпотекодержателем як стороною спору має бути доведено направлення ним відповідної вимоги та отримання її Іпотекодавцем.

Як встановлено з наданих та досліджених судом доказів 24.12.2021 року за ТОВ «Укрдебт Плюс» відбулася реєстрація права власності на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_4 , ТОВ «Укрдебт Плюс» не надано доказу направлення/ отримання іпотекодавцем ОСОБА_1 письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, оскільки відсутність такого доказу не підтверджує факт обізнаності іпотекодавця про можливе вибуття з його права власності означеного нерухомого майна в рахунок звернення стягнення на іпотечне майно, що однозначно свідчить про недотримання відповідачами процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеної п. 61 Порядку №1127.

Викладене узгоджується в висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.04.2019 у справі №638/20000/16-ц відповідно до якої для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа-іпотекодержатель, та надати документи, які підтверджують: направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень; сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень.

Крім того, суд зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, здійснюється при умові, що у письмовій вимозі має бути зазначена інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та повинна бути проведена оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності (станом на 24.12.2021).

За викладеного, на підставі повної та всебічної оцінки наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, керуючись своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що державна реєстрація права власності за ТОВ «Укрдебт Плюс» на предмет іпотеки відбулася всупереч нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича індексний номер: 62663363 від 29.12.2021 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на підставі договору іпотеки, серія та номер: ВКМ №857862 від 10.09.2008 є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим є обраний особою спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним, оскільки вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про необхідність скасування Запису про право власності №62696210 від 30.12.2021 року на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБЕТ ПЛЮС», внесеним на підставі Рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу), індексний номер: 62663363 від 29.12.2021, що сприятиме позивачу у відновленні порушеного права.

Вирішуючи питання в частині заявленого позову про витребування майна з чужого незаконного володіння суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 319 ЦК України).

За змістом ст. ст. 321, 386 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 387 ЦК України закріплено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові № 6-140цс14 від 17 грудня 2014 року.

Статтею 388 цього Кодексу передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:

1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;

2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункти 146-147.

За обставинами цієї справи, встановлено, що реєстрація права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 за ТОВ УКРДЕБТ ПЛЮС» відбулась незаконно, відповідно спірна квартира вибула з володіння власника ОСОБА_1 не з її волі, а тому підлягає витребуванню на її користь.

З огляду на встановленні обставини позовні вимоги в частині позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «КВОРУМ ХЕРСОН» квартири АДРЕСА_4 , на користь власника ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Інші доводи учасників справи, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VІІІ. Заходи забезпечення позову (заяви).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.01.2022 року забезпечено позов ОСОБА_1 до подання позовної заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , належну ТОВ «Кворум Херсон» до вирішення справи по суті.

За змістом ч. ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

VІI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Квитанцією №2742-4273-7006-1025 від 28.01.2022 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із позовом сплатив суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

Квитанцією №1072-7761-9334-7034 від 28.01.2022 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із позовом сплатив суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

Квитанцією №3591-3388-3736-6593 від 17.01.2022 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову сплатив суму судового збору у розмірі 496,20 грн.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з мотивів викладених у позові та беручи до уваги обставини цієї справи, суд вважає за справедливе присудити до стягнення з відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору у загальному розмірі 2 481,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 500, 00 грн., суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 28 500, 00 грн., позивачем до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги №1401 від 14.01.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатом Шевченко А.С.; Ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Шевченко А.С. серійний номер НОМЕР_3 від 17.01.2022 року.

Документу, що свідчить про оплату гонорару Адвокату Шевченко А.С., який підтверджує сплату витрат позивачем та їх отримання (оприбуткування) Адвокатом Шевченко А.С., в порядку визначеному законодавством України, витрат на правову допомогу у сумі 28 500,00 грн., суду не надано та до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи, що документ про сплату витрат на правову допомогу на користь адвоката є одним із обов`язкових платіжних документів на підтвердження обґрунтованості відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що відсутність такого доказу свідчить про відсутність понесення витрат позивачем, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення, у зв`язку із чим у задоволенні вимог про стягнення витрат понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги слід відмовити.

Керуючись ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, ст.ст. 387, 388 ЦК України ст. ст. 19, 89, 274-279, 258-259, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС (, місце знаходження: 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28А), Товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ ХЕРСОН» (, місце знаходження: 73003, м. Херсон, просп. Святих Кирила та Міфодія, буд.14, кв. 66); треті особи: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), Державний реєстратор Станіславської сільської ради Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович (, місцезнаходження: 75051, Херсонська область, Херсонський район, с. Станіслав, вул. Свободи, буд. 15) про скасування рішення державного реєстратора та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62663363 від 29.12.2021, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБЕТ ПЛЮС» на підставі договору іпотеки від 10.09.2008, серія та номер: ВКМ №857862, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Йосипенко В.В. та зареєстрованого за №2819 - скасувати.

Запис про право власності №62696210 від 30.12.2021 року на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБЕТ ПЛЮС», внесеним на підставі Рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу), індексний номер: 62663363 від 29.12.2021 скасувати.

Витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ ХЕРСОН» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС (, місце знаходження: 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування судового збору 2481,00 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.01.2022 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

відповідач-1:Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», , місце знаходження: 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28А;

відповідач-2:Товариство з обмеженою відповідальністю «КВОРУМ ХЕРСОН», , місце знаходження: 73003, м. Херсон, просп. Святих Кирила та Міфодія, буд.14, кв. 66.

третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 );

третя особа: Державний реєстратор Станіславської сільської ради Херсонської області Суханов Дмитро Миколайович, , місцезнаходження: 75051, Херсонська область, Херсонський район, с. Станіслав, вул. Свободи, буд. 15.

Повний текст рішення складено в межах строків визначених ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

СуддяЄ. М. Булах