Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2026 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Питель О.В.,

за участі секретаря Войтюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 125/2066/24 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» про стягнення належних до виплати сум при звільненні з роботи,

за участі: представника позивача Катрича П.С., представника відповідача Шевцової Ю.В.,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» про стягнення належних до виплати сум при звільненні з роботи. Позивач мотивував свої вимоги тим, що він працював на посаді охоронника у Державному підприємстві «Барський спиртовий комбінат» у період з 14.08.2013 по 10.10.2023. За період роботи позивача у відповідача, йому нараховувалася заробітна плата, яка виплачувалася з порушенням терміну її виплати, що підтверджується графіком нарахування та виплати заробітної плати та її заборгованості від 30.09.2024. Під час звільнення позивача з роботи йому було виплачено нараховану основну заробітну плату 27.03.2024, хоча фактичне звільнення позивача відбулося 10.10.2024. Крім цього, позивачу не була нарахована та виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Розмір за період порушення строків її виплати, який розпочинається з листопада 2020 року по жовтень 2023 року становить 35826,39 грн. Позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога із проханням виплатити йому втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 35826,39 грн. Відповідач дану вимогу не виконав, тому позивач вважає, що відповідач відмовився від виплати компенсації. Просить суд стягнути з Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» на його користь 35826,39 грн - компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

27.12.2024 представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити ОСОБА_1 у позові повністю. Зазначила, що наказом Фонду державного майна України № 2250 від 18.12.2023 «Про припинення юридичної особи - Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» шляхом ліквідації серед іншого, відкрито ліквідаційну процедуру Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат». Згідно з пунктом 6.4. договору купівлі-продажу від 14.04.2023, ТОВ «Джанні» взяло на себе зобов`язання: погасити протягом шести місяців борги ДП «Барський спиртовий комбінат» із заробітної плати перед бюджетом у розмірі, що складеться на дату переходу до покупця права власності на ЄМК; не звільняти працівників ДП «Барський спиртовий комбінат» з ініціативи покупця чи уповноваженого ним органу (за винятком вчинення працівником дій, за які передбачено звільнення на підставі пунктів 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40 та статті 41 Кодексу законів про працю України), протягом шести місяців. Дата переходу права власності на ЄМК ДП «Барський спиртовий комбінат» -10.10.2023. На виконання п. 6.4.1. договору купівлі-продажу від 14.04.2023 ТОВ «Джанні» погасило заборгованість із заробітної плати перед всіма працівниками ДП «Барський спиртовий комбінат», яка існувала станом на 10.10.2023 - дату переходу до покупця права власності на ЄМК, з одночасною сплатою до бюджету усіх відповідних зобов`язань, що пов`язані з нарахуванням заробітної плати (повністю погашено заборгованість з єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб та військового збору). При цьому, звертає увагу суду, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦКУ) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. Щодо спливу строку за зверненням до суду зазначила, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду у місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Ураховуючи, що дата звільнення - 11.04.2024 та працівник звернувся з вимогою до відповідача 30.09.2024, а з відповідним позовом 07.10.2024, у позивача сплинув строк на звернення до суду з відповідною вимогою 11.07.2024. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

07.01.2025 представник позивача ОСОБА_3 подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що вважає відзив не обґрунтованим та таким, що не спростовує позовні вимоги позивача. Зазначив, що здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, надалі компенсація, відбувається не тільки при виплаті належних звільненому працівникові сум, як це передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП, а й працівнику, який постійно працює на умовах діючого трудового договору, якщо виплата нарахованих йому доходів провадиться із затримкою. Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Що стосується надання позивачем відповідачу відповідної вимоги від 30.09.2024 про сплату компенсації, то у даному випадку надання такої вимоги не припиняє обов`язку роботодавця нараховувати та виплачувати таку компенсацію відповідно до зазначеного вище Порядку та не змінює строки такої виплати. Крім цього, згідно з даною вимогою працівник вимагає від відповідача сплатити крім компенсації і інші належні позивачу виплати при звільненні. У свою чергу, у відзиві відповідач в обґрунтування своїх заперечень не наводить належних та допустимих доказів щодо спростування порушення ним строків виплати заробітної плати позивачу та не заперечує цього. Щодо доводів відповідача про сплив строку за зверненням до суду зазначив, що відповідно до ст. 116 КЗпП, роботодавець повинен письмово повідомити працівника про всі без виключення суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні в розрізі за кожним видом доходу, в день їх виплати. І тільки за наявності такого письмового повідомлення та доказів його вручення працівнику, починається відлік строку звернення працівника до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП. У свою чергу, відповідач письмового повідомлення про всі нараховані та виплачені доходи позивачу не надав, докази вручення такого повідомлення до відзиву на додав, тому позивач не міг пропустити строк звернення до суду з такими вимогами.

10.01.2025 представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду письмові заперечення, у яких вказала, що відповідь на відзив не спростовує заперечень відповідача, викладених у відзиві, а саме: із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП). Ураховуючи, що з дати повідомлення про виплату заробітної плати (09.04.2024) і звільнення (11.04.2024) до дати звернення з вимогою до відповідача (01.10.2024) та з відповідним позовом до суду (07.10.2024) пройшло більше трьох місяців, у позивача сплинув строк на звернення до суду з відповідною вимогою. Підписавши акт звірки про виплату заборгованості із заробітної плати від 09.04.2024 позивач погодився з повнотою отриманої інформації щодо сум нарахованої заробітної плати та компенсацій, викладеної у акті звірки від 09.04.2024, сам посилається на таку інформацію як підставу розрахунку втрат заробітної плати. Позивач не звертався до роботодавця з запитами щодо суми нарахованої заробітної плати, детального розрахунку, а просить сплатити 35826,29 грн втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що свідчить про обізнаність позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

17.01.2025 представник позивача Катрич П.С подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що як вбачається з акту звірки від 09.04.2024, у ньому відсутня інформація про нарахування та виплату позивачу компенсації, а також відсутнє підтвердження, що даний акт був вручений безпосередньо позивачу, якщо за доводами відповідача, вважати даний акт письмовим повідомленням у розумінні ст. 233 КЗпП. Тобто, позивач у даному випадку погодився на розмір виплаченої йому заборгованості, лише у частині основної заробітної плати та компенсації за невикористану ним відпустку, які були зазначені в акті і про які він був обізнаний, інші компенсаційні виплати, суми їх нарахувань та дати виплат у цьому акті відсутні, письмового повідомлення про їх нарахування та виплати відповідачем позивачу не надсилалося, а тому позивачем до відповідача була направлена відповідна вимога від 30.09.2024, яку відповідач проігнорував, а відтак з цього приводу виник спір, про вирішення якого позивач звернувся у межах строку, встановленого ст. 233 КЗпП. Просить заперечення відповідача на відповідь на відзив вважати необґрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги позивача.

21.01.2025 представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду клопотання про долучення доказів, до якого долучила копії відповідей Міністерства економіки України на адвокатський запит № 2804-02/5520-07 від 20.01.2025, № 2804-02/94210-07 від 27.12.2024.

У судовому засіданні представник позивача Катрич П.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, наполягав на задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві та письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом були встановлені такі обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 у період з 01.10.2020 по 10.10.2023 працював на посаді охоронника у Державному підприємстві «Барський спиртовий комбінат», що підтверджується даними копії його трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно з даними графіку нарахування та виплати заробітної плати та її заборгованості від 30.04.2024, за період з 01.11.2020 по 10.10.2023 заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 складала 221207,95 грн.

Згідно з даними розрахунку нарахування втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, за період з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, - втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати становлять 35826,39 грн.

27.03.2024 ОСОБА_1 було виплачено нараховану основну заробітну плату, що підтверджується даними копії довідки про рух коштів за рахунком від 07.06.2024, виданої АТ «Райффайзен Банк», та актом звірки про виплату заборгованості з заробітної плати від 09.04.2024.

30.09.2024 позивач ОСОБА_1 надіслав відповідачу ДП «Барський спиртовий комбінат» письмову вимогу, у якій просив виплатити йому втрату частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 35826,39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

Відповідно до ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за звітним.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Заборгованість із заробітної плати утворилася з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, та була виплачена 27.03.2024, що сторонами не оспорюється.

Позивач просив стягнути компенсацію за період з листопада 2020 року по жовтень 2023 року у розмірі 35826,39 грн.

Однак, відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Так, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із Законом України № 2352-IX від 01.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від № 2352-IX 01.07.2022, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина перша статті 233 КЗпП України).

Норми статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

КЗпП України набув чинності з 01.06.1972. Приписами статті 233 КЗпП України врегульовані строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, у тому числі 01.08.2001 внесено зміни у статтю 233 КЗпП України та встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, національне законодавство у статті 233 КЗпП України з серпня 2001 року до 19.07.2022 містило окреме положення про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тому суд вважає, що до вимоги про компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з листопада 2020 року по липень 2022 року, слід застосувати норми частини другої статті 233 КЗпП України до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

А до вимог щодо компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року - у редакції норми частини першої статті 233 КЗпП України після 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказана правова позиція зазначена у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Листопад 2020 року: 4561,67 х 44,70% = 2039,07 Грудень 2020 року: 4806,86 х 47,40% = 2278,45 Січень 2021 року: 5512,39 х 45,50% = 2508,14 Лютий 2021 року: 5393,5 х 44,10% = 2378,53 Березень 2021 року: 5479,41 х 41,70% = 2284,91 Квітень 2021 року: 5409,16 х 40,70% = 2201,53 Травень 2021 року: 5894,62 х 38,90% = 2293,01 Червень 2021 року: 5541,54 х 38,60% = 2139,03 Липень 2021 року: 5531,22 х 38,40% = 2123,99 Серпень 2021 року: 5581,06 х 38,70% = 2159,87 Вересень 2021 року: 7605,04 х 37,10% = 2821,47 Жовтень 2021 року: 5648,48 х 35,90% = 2027,8 Листопад 2021 року: 5597,67 х 34,80% = 1947,99 Грудень 2021 року: 5930,17 х 34,00% = 2016,26 Січень 2022 року: 6403,76 х 32,30% = 2068,41 Лютий 2022 року: 5965,05 х 30,20% = 1801,45 Березень 2022 року: 5997,94 х 24,60% = 1475,49 Квітень 2022 року: 5955,09 х 20,80% = 1238,66 Травень 2022 року: 6121,60 х 17,60% = 1077,40 Червень 2022 року: 6211,28 х 14,10% = 875,79 Липень 2022 року: 5955,08 х 13,30% = 792,02. Всього: 40549,27 грн. Для визначення суми компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача, від знайденої суми слід відняти ПДФО у розмірі 7298,87 грн та військовий збір у розмірі 608,4 грн: 40549,27 грн 7298,87 грн 608,4 грн = 32642,16 грн.

За таких обставин до стягнення з Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» на користь ОСОБА_1 підлягає компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 32642,16 грн за період з листопада 2020 року по липень 2022 року, у редакції норми частини другої статті 233 КЗпП України до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX.

У стягненні компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року слід відмовити.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, суд стягує з відповідача Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1103,52 грн (позов задоволено на 91,11 %, сума судового збору, що підлягала сплаті, 1211,20 грн; 1211,20 х 91,11 % = 1103,52 грн).

На підставі викладеного та ст. 115, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 32642,16 грн (тридцять дві тисячі шістсот сорок дві гривні шістнадцять копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1103,52 грн (одна тисяча сто три гривні п`ятдесят дві копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Державне підприємство «Барський спиртовий комбінат» (вул. Б. Хмельницького, 34, м. Бар, Вінницька область, 23000, ).

Повний текст рішення суду складено 17.03.2026.

Суддя