Дата документу 26.03.2026 Справа № 336/8291/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/8291/25 Пр. № 22-ц/807/626/26 Головуючий у 1-й інстанції: Турчинський М.І. суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з вищезазначеним позовом (а.с.1-2), в якому просила стягнути з ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 112000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що від шлюбу з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024р. у справі №336/12967/23 на користь позивачки було постановлено рішення про стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.12.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів в належному розмірі (сплатою частково) за період з грудня 2023 року по липень 2025 року утворилась заборгованість на загальну суму 112000,00 грн., яка розрахована державним виконавцем та розмір якої не оскаржувався в судовому порядку. З грудня 2023 року до 01.08.2025 року пеня за прострочення відповідачем сплати аліментів на утримання доньки склала 285242,74 грн. (розрахунок з урахуванням вимог ст. 196 СК України наведений позивачем в її позові у цій справі - а.с. 1 зворот), проте, розмір пені (неустойки) по аліментах на дитину з відповідача не може бути більшим, ніж 100 відсотків від розміру заборгованості по аліментам, тому, з урахуванням обмежень розміру пені (неустойки) відповідно до ст. 196 СК України, позивач просила стягнути з відповідача пеню лише у розмірі 112000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турчинського М.І. (а.с.11). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 14) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2025 року (а.с.145-148) у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника Вельможка О.О. у своїй апеляційній скарзі (а.с.152-154) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В автоматизованому порядку 07.01.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.155). Ухвалою апеляційного суду від 08.01.2026 року (а.с.156) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 15.01.2026 року (а.с.159). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 16.01.2026 року (а.с.160), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, відповідно до ст. 274 ч. 4 п. 1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про … стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач через представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (а.с.173-185).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, мають місце: - відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, - штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, - відпустка судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка а.с.186).

Має місце постанова Запорізького апеляційного суду від 02 липня 2025 року (головуючий суддя Трофимова Д.А., судді Гончар М.С. та Онищенко Е.А. - а.с. 107) в іншій справі ЄУН 336/2258/25 за скаргою адвоката Вельможка О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії державного виконавця, заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Козарик Н.А. на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року. В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення …судді …в інших справах …не може бути підставою для відводу судді. Самовідводи у цій справі відсутні, відводів у цій справі не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника Вельможка О.О. у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю … і ухвалити … нове рішення… Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 7, 12 - 13, 81, 141, 263 - 265, 268 ЦПК України та виходив із такого.

Встановлені судом фактичні обставини по справі та правовідносини сторін

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 24.07.2024р., ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відповідно здійснено актовий запис за №264 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса), батьками якої зазначені: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 10.12.2024 року видано судовий наказ у справі №336/12967/23 (провадження 2н/336/9/2024), відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 11.12.2023 року у розмірі частини усіх видів доходів боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття. Відповідно до відмітки, судовий наказ набрав законної сили 10.12.2024р.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мариною Романовою від 18.12.2024р. відкрито виконавче провадження за судовим наказом №336/12967/23 від 10.12.2024р. за заявою стягувача ОСОБА_1 від 10.12.2024р.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні матеріали виконавчого провадження, відповідно до яких постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ляшенком Дмитром відкрито виконавче провадження за судовим наказом №336/12967/23 від 15.04.2024р. за заявою стягувача ОСОБА_1 від 17.04.2024р.

Спір між сторонами виник з приводу належного виконання зобов`язання з боку боржника (відповідача) щодо оплати аліментів на утримання дитини, яке виникло на підставі судового рішення, а саме судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/12967/23.

За приписами ч.3 ст.181 СК України, «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина».

Статтею 191 СК України визначений час, з якого присуджуються аліменти на дитину, зокрема визначено, що «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років».

Разом з тим, статтею 196 СК України врегульовано відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину, відповідно до ч.1 якої визначено, що «у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Застосовуючи зазначену спеціальну норму законодавства щодо стягнення (присудження) пені за несвоєчасну сплату аліментних платежів, суд має з`ясувати та встановити по перше: вину платника аліментів, по друге: виникле зобов`язання зі сплати аліментів (як-то рішення суду або домовленість сторін), по третє: момент виникнення зобов`язання зі сплати аліментів.

При вирішенні зазначеного спору, суд застосовує правила визначені ч.4 ст.82 ЦПК України, якою визначено, що «обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024р. у цивільній справі №336/9307/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів встановлено наступні обставини:

… «з матеріалів цивільної справи ЄУН 336/12967/23 слідує, що 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

12 грудня 2023 року зроблено запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо місця проживання боржника ОСОБА_3 .

02 вересня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 11 грудня 2023 року в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В цей день судовий наказ видано стягувачу, про що міститься відповідна відмітка.

Розгляд заяви про видачу судового наказу проводився без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Суд не надсилав боржникові копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

З відомостей розміщених на сайті «Судова влада України», станом на 26 листопада 2024 року, слідує, що 11 грудня 2023 року - дата надходження заяви про видачу судового наказу, цього ж дня заведено цивільну справу ЄУН № 336/12967/23 та визначено склад суду. На сайті відсутні відомості щодо результату розгляду даної цивільної справи.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень також відсутні відомості щодо ухваленого судового рішення у справі № 336/12967/23 ( провадження № 2-н/336/9/2024).

Відповідно до автоматизованої системи документообігу, 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

В системі міститься судовий наказ виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року, у справі № 336/12967/23, однак вказаний документ не переведений в оригінал, і не підписаний електронним підписом судді.

З відомостей автоматизованої системи документообігу слідує, що суд не надсилав боржникові копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

За наведених обставин, відсутня вина відповідача у несплаті аліментів на утримання дитини, оскільки про наявність такого судового рішення ОСОБА_3 не обізнаний.

Крім того, за домовленістю з позивачем відповідач 22 грудня 2023 року о 16-25 год. перерахував позивачу на утримання дитини 112000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина 5 статті 183 СК України).

Цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Сімейним кодексом України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність вини в несплаті (не повній сплаті) аліментів.

Як встановлено в судовому засідання, 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, цього ж дня заведено цивільну справу ЄУН № 336/12967/23 та визначено склад суду.

Розгляд заяви про видачу судового наказу проводився без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Суд не надсилав боржникові копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

В системі міститься судовий наказ виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року, у справі № 336/12967/23, однак вказаний документ не переведений в оригінал, і не підписаний електронним підписом судді.

На сайті «Судова влада України» відсутні відомості щодо результату розгляду даної цивільної справи.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень також відсутні відомості щодо ухваленого судового рішення у справі № 336/12967/23 ( провадження № 2-н/336/9/2024).

За наведених обставин відсутня вина відповідача у несплаті аліментів на утримання дитини, оскільки про наявність такого судового рішення ОСОБА_3 не обізнаний.

Заборгованість зі сплати аліментів, за період з 11 грудня 2023 року до 31 серпня 2024 року, складає 114748,24 грн., однак така заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин. На платника аліментів не можна покладати відповідальність у виді стягнення неустойки (пені), оскільки відсутня вина ОСОБА_3 у несплаті аліментів на утримання дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Для застосування до платника аліментів відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 697/1575/21 (провадження № 61-8318св22).

За встановлених судом обставин, вина відповідача у несплаті аліментів на утримання дитини відсутня, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитину, не підлягають задоволенню»…

Тобто, зазначеним рішенням суду встановлений факт того, що судовий наказ Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/12967/23 щодо стягнення аліментних платежів на утримання дитини виданий 10.12.2024р., тобто саме з цієї дати у відповідача виникає обов`язок зі сплати аліментних платежів.

Разом з тим, в позовній заяві заявлені вимоги щодо стягнення суми пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2023р. по серпень 2025р., - в цій частині суд констатує, що з означеної дати у відповідача відсутній обов`язок зі сплати аліментів, а вимоги позивачки заявлені ретроспективно, до ухвалення судового рішення та відповідно до моменту виникнення відповідних аліментних зобов`язань у відповідача.

Хоча відповідач й був обізнаний про свій обов`язок щодо утримання своєї дитини, проте зазначений обов`язок було формалізовано лише 10.12.2024р. ухваленням судового рішення у справі №336/12967/23 (видача судового наказу щодо стягнення аліментів). Виникнення обов`язку зі сплати неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів пов`язується саме з невиконанням формалізованого обов`язку, тобто у даному випадку позивач мала б право звернутися до суду з вимогами про стягнення пені саме після 10.12.2024р.

Судом враховано також ті обставини, що відповідачем на користь позивачки було здійснено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 112000,00 грн., предмет та призначення яких не були спростовані стороною позивача в частині того, що вказані грошові кошти мали інше цільове призначене, аніж сплата аліментних платежів, а наявність інших грошових зобов`язань між учасниками судового провадження не було встановлено судом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Натомість, при пред`явленні позову позивачем не було доведено належними та допустимими доказами усіх обов`язкових елементів, необхідних для застосування такого заходу відповідальності як сплата пені (неустойки) за несвоєчасну оплату аліментів, як-то: вина платника аліментів, виникле зобов`язання зі сплати аліментів та момент виникнення зобов`язання зі сплати аліментів.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, мають місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Так, апеляційним судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 24.07.2024р., ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відповідно здійснено актовий запис за №264 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса), батьками якої зазначені: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4).

Постановою Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 18.12.2024 року (а.с.6) відкрито виконавче провадження № 76780703 на підставі судового наказу № 336/12967/23 виданого 10.12.2024 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (а.с.5) про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 11.12.2023 року в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку із несплатою боржником аліментів у період з 11.12.2023 року по лютий поточного року, ОСОБА_1 звернулася з приводу надання їй розрахунку із заборгованості по сплаті аліментів .

25 лютого 2025 року ОСОБА_1 отримала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса) Ляшенко Дмитром Дмитровичем (а.с.7). Згідно даного розрахунку було зазначено, що у грудні 2024 року боржником ОСОБА_3 сплачено на користь стягувача ОСОБА_1 112000,00 грн. аліментів на утримання доньки. В подальшому було з`ясовано, що з метою уникнення обов`язку із сплати заборгованості по аліментах відповідач ОСОБА_3 подав вказаному державному виконавцю: платіжну інструкцію Р24АD3508 від 22.12.2023 року, відповідно до якої фізична особа ОСОБА_5 перерахувала на користь позивача ОСОБА_1 вказану суму із призначенням платежу: «переказ власних коштів». Позивач ОСОБА_1 у цій справі у суді першої інстанції наполягала, що дана сума була отримана нею виключно в рахунок придбаного за спільні кошти з відповідачем ОСОБА_3 автомобіля «Мерседес» і ремонт цього транспортного засобу, після його пошкодження відповідачем. Саме після отримання них коштів, від дружини відповідача автомобіль позивачка ОСОБА_1 повернула відповідачу ОСОБА_3 цей автомобіль. Ніякої угоди між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 про попередню оплатою ним аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини не було, відповідачем не надано жодного належного доказу укладання такої угоди. При цьому подібний договір у відповідності до ст. 157 СК України має бути укладений у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Належні допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник позивача не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

На дії виконавця щодо зарахування вищевказаної суми 112000,00 грн. до сплачених боржником аліментів позивачем ОСОБА_1 було подано скаргу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2025 року у справі № 336/2258/25 (а.с.100-102), яку залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 липня 2025 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Трофимова Д.А., судді: Гончар М.С., Онищенко Е.А. - а.с.107 вступна та резолютивна частини, 187-197 - витяг повного тексту постановив з ЄДРСР ), скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ляшенка Дмитра Дмитровича здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 76780703 за період розрахунку заборгованості з грудня 2023 по 24 лютого 2025 року без зарахування до сум, сплачених боржником у грудні 2023 року аліментів у розмірі 112000,00 грн., в іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Також вищезазначеною ухвалою було встановлено , що « … Суд не приймає, як доказ сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , переказ грошових коштів у розмірі 112000,00 грн., які перераховані платіжною інструкцією Р24АD3508 від 22.12.2023 стягувачу від ОСОБА_6 , оскільки у платіжному документі призначенням платежу зазначено «переказ власних коштів» та не зазначено, що згадана сума перераховується від імені боржника, як аліменти.

Наданий скаржником доказ - платіжна інструкція Р24АD3508 від 22.12.2023, не підтверджує перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 112000,00 грн., як сплату аліментів від ОСОБА_3 …».

Вищезазначені обставини, встановлені вищезазначеними судовими рішеннями в іншій справі ЄУН № 336/2258/25 за участю тих самих осіб боржника ОСОБА_3 та стягувача ОСОБА_1 , які були чинними на час розгляду цієї справи ЄУН 336/8291/25 не підлягали доказуванню у цій справі в силу вимог ст. ст. 82 ч. 4 ЦПК України, на що суд першої інстанції у цій справі ЄУН 336/8291/25 не звернув належної уваги, інші висновки суду першої інстанції у цій справі ЄУН 336/8291/25 в цій частині ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 7 ЦПК України та є порушення норм цивільного процесуального права, яке у тому числі призвело до неправильності вирішення цієї справи ЄУН 336/8291/25 по суті судом першої інстанції.

Крім того, апеляційним судом також встановлено, що згідно із відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі судових рішень (витяг з повним доступом а.с. 198-199, отриманий апеляційним судом у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України (з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача), ст. 81 ч. 7 ЦПК України (суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язав щодо доказів) вищезазначений судовий наказ Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024 року у справі ЄУН 336/12967/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був надісланий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (суддя Боєв Є.С.) до Єдиного державного реєстру судових рішень, зареєстрований та забезпечено надання загального доступу до останнього 10.12.2024 року.

На виконання саме вищезазначеної чинної ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2025 року у справі № 336/2258/25 (а.с.100-102)державним виконавцем було здійснено та позивачем ОСОБА_1 у серпні 2025 року отримано новий розрахунок заборгованості по аліментам від 15.08.2025 року (а.с.7), яким встановлено існування заборгованості по аліментах станом на липень 2025 року за період з грудня 2023 року по липень 2025 року у розмірі 112000,00 грн., про яку відповідач не міг не знати, враховуючи, що він був учасником всіх вищезазначених справ.

Відповідно до ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у … цивільній … справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи …

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.12.2019 року у справі № 752/10763/14-ц (провадження № 61-46628св18).

У Сімейному кодексі не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, він повинен надати докази на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом і в постановах від 10.01.2024 у справі № 359/240/21, від 19.02.2024 у справі № 761/893/23.

Відповідно до розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем у позовній заяві, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з грудня 2023 року по липень 2025 року складає 285242,74 грн. (а.с.8-9). Стороною відповідача вищезазначений розрахунок позивача належними, допустимими доказами у цій справі не був спростований.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 , будучі вже обізнаною із вимогами ст. 196 СК України щодо максимального розміру пені по аліментам, який міг бути стягнутий судом у цій справі, враховуючи розмір заборгованості по аліментам 112000,00 грн. станом на дату подачі вищезазначеного позову позивачем у цій справі у квітні 2025 року (чинний розрахунок державного виконавця а.с. 7, належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні), правильно просила суд у цій справі стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2023 року по липень 2025 року лише у розмірі 112000,00 грн.

Доданий до позовної заяви розрахунок враховує всі здійснені відповідачем поточні платежі по аліментах, а свого контррозрахунку стороною відповідача у цій справі не надано. Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не були надані.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024 року в іншій справі ЄУН 336/9307/24 (копія а.с. 78-82), яким раніше було відмовлено ОСОБА_1 у стягнення з ОСОБА_3 пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, не спростовує висновки апеляційного суду у цій справі, оскільки останнє було ухвалено на підставі інших фактичних обставин до ухвалення судами вищезазначених рішень в іншій справі ЄУН № 336/2258/25 (а.с. 100-102, 107, 187-197), тобто ще до зобов`язанням судом державного виконавця у 2025 році провести перерахунок заборгованості по аліментам без урахування вищезазначених 112000,00 грн. та до нового розрахунку заборгованості державним виконавцем на виконання цих рішень у 2025 році (а.с.7).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2025 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення у вигляді постанови, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 112000,00 грн.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 1, 6, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги та позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн. (розрахунок: судовий збір за позовну заяву 1211,20 грн. + судовий збір за апеляційну скаргу 1816,80 грн.), оскільки, позивач в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначених позову та апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2025 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 112000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 26.03.2026 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.