Справа № 489/9706/25
н/п 2/490/1767/2026
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2025 року до Інгульського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.03.2023 року о 19 год. 10 хв. у м. Миколаєві на перехресті вулиць просп. Центральний - Генерала Карпенка сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Kia Sportage» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2024 року у справі №487/2474/23 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в АТ «СК «АРКС» Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №53861Га2м від 16.08.2022 року.

08.03.2023 року власник пошкодженого автомобіля «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СК «АРКС» із Заявою про подію та на виплату за Договором добровільного страхування наземного транспорту. Дана заява була розглянута та здійснено розрахунок страхового відшкодування на підставі: Акту огляду транспортного засобу від 08.03.2023 року; Рахунку №НФ-0000986 від 17.03.2023 року; Страхового Акту №ARX3622450 від 29.03.2023 року; Розрахунку страхового відшкодування.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 182418,40 грн. При цьому, сума несплачених страхових платежів становить 10474,00 грн. Тому з урахуванням суми несплачених страхових платежів розмір страхового відшкодування становить 192892,40 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у ПАТ «СК «Євроінс Україна», вказаною компанією у відповідності до положень ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було відшкодовано AT «СК «АРКС» страхове відшкодування у розмірі 130000,00 грн.

Приймаючи викладене, позивач зазначає, що невідшкодована різниця між страховим відшкодуванням, яке позивач сплатив потерпілій стороні, та відшкодованим з боку страховика винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, становить в сумі 62892,40 грн, яка у відповідності до приписів ст.ст. 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підлягає стягненню з відповідачки.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2025 року вищезазначену позовну заяву було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

07.01.2026 року матеріали справи передано судді.

Ухвалою судді від 12.01.2026 року, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 12.01.2026 року відповідачці був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачці за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась копія позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі. Вказані поштові відправлення повернулись на адресу суду 13.02.2026 року та 11.03.2026 року з відмітками «повертається, за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п.п. 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України №270 від 05.03.2009 року інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові №922/1714/18 від 17.04.2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом, неотримання судових повісток особою, які направлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Відповідачка, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в тому числі і через оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

16.08.2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» №53861Га2м, предметом якого є майнові інтереси страхувальника ОСОБА_2 , що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними у пунктах 5 та 6 цього договору, а саме транспортним засобом марки «Toyota C-HR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з визначеною сумою страхової суми 950000,00 грн, зі строком дії договору з 17.08.2022 року по 16.08.2023 року.

03.03.2023 року о 19 год. 10 хв. у м. Миколаєві на перехресті вулиць просп. Центральний - Генерала Карпенка сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Kia Sportage» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2024 року у справі №487/2474/23 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2023 року, додатковому доказуванню не підлягає.

Внасідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається у вказаній дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений транспортний засіб марки «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 , під час дії Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» від 16.08.2022 року, який належав станом на час скоєної події ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

08.03.2023 року ОСОБА_2 , як власниця вказаного пошкодженого транспортного засобу, звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» з заявою про подію та на виплату відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

08.03.2023 року уповноваженою особою було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 , за наслідком чого складено акт огляду транспортного засобу та у відповідності до рахунку №НФ-0000986 від 17.03.2023 року визначена вартість відновлювального ремонту в сумі 192892,40 грн.

Згідно зі страховим актом ПрАТ «СК «АРКС» №ARX3622450 від 29.03.2023 року вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 182418,40 грн (сума не сплачених страхових платежів 10474,00 грн).

30.03.2023 року ПрАТ «СК «АРКС», на виконання страхового акту №ARX3622450 від 29.03.2023 року на користь ОСОБА_2 , здійснено виплату суми страхового відшкодування в сумі 182418,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №962012 від 30.03.2023 року.

Також судом встановлено, що станом на час настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2023 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу марки «Kia Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , яку визнано винним у вказаній події, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПАТ «СК «Євроінс Україна» за полісом №209405028.

Приймаючи дані обставини, ПрАТ «СК «АРКС» звернулась до ПАТ «СК «Євроінс Україна», як страховика винної особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, з заявою про виплату суми страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Toyota C-HR» державний номерний знак НОМЕР_2 .

21.10.2024 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ПрАТ «СК «АРКС» укладено угоду про здійснення страхового відшкодування, укладенням якої ПрАТ «СК «Євроінс Україна» розглянуто перелік майнових вимог ПрАТ «СК «АРКС» на загальну суму 445733,57 грн, які виникли на підставі ст. 27 ЗУ «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та пов`язані з відкшодуванням збитків за страховими випадками, по яким компанією складено відповідні страхові акти, перелік яких наведено у Додатку №1 до цієї угоди, які є невід`ємною частиною даної угоди.

Так, у відповідності до Додатку №1 до угоди від 21.10.2024 року сторони погодили, що розмір страхового відшкодування з боку страховика винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 03.03.2023 року складає в розмірі 119600,00 грн.

Також позивачем особисто у позові визнано, що визнаний з боку ПрАТ «СК «Євроінс Україна» розмір страхового відшкодування становить в сумі 130000,00 грн, однак відповідно до вищевказаної угоди погоджено розмір до виплати в сумі 119600,00 грн.

23.10.2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «АРКС» на суму 119600,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №20417 від 23.10.2024 року.

На підставі викладеного вбачається, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням за договором майнового страхування в межах фактичних витрат та набутим правом на отримання страхового платежу з боку страховика винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, становить у розмірі 62892,40 грн (192892,40 грн 130000,00 грн = 62892,40 грн).

Відповідачкою вказана сума коштів позивачеві в добровільному порядку не відшкодована, що стало підставою для звернення ПрАТ «СК «АРКС» до суду з даним позовом.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до п. 59 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин,визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до позивача ПрАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи викладені обставини, у відповідачки в даній справі, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перед позивачем, який за наслідком виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат набув право вимоги до останньої, виник обов`язок з відшкодування різниці суми, між сумою відшкодованого відшкодування за договором страхування та розміром страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доказів на підтвердження відшкодування відповідачкою позивачеві вказаної різниці суми виплаченого страхового відшкодування, однак не відшкодованого страховиком винної особи, матеріали справи не містять.

Також відповідачкою під час розгляду справи в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не оспорювалась сума завданої матеріальної шкоди власникові пошкодженого транспортного засобу, як і право позивача на відповідне відшкодування у заявленому розмірі.

Приймаючи викладене, суд доходить до висновку, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає у відшкодування шкода у порядку суброгації в розмірі 62892,40 грн.

Вказані вимоги позивача є доведеним належними доказами у справі та обґрунтовані страховою компанією нормами матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Ухвалюючи рішення суду по даній справі, судом враховується, що у відповідності до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи викладене, досліджуючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Що стосується питання розподілу судових витрат, то суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідачки понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 3028,00 гривень, які підтверджуються платіжним дорученням №1163314 від 24.09.2025 року.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення виплаченого страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 62892 (шістдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін