Справа № 383/1324/25
Номер провадження 2/383/82/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ляховецької В.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу №383/1324/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: Орган опіки та піклування Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , через представника адвоката Попович С.М., звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказує, що 27 жовтня 2020 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19 березня 2025 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області у справі № 383/147/25 шлюб між ними розірвано. Вказує, що з характеристики Бобринецького дошкільного навчального закладу №1 «СОНЕЧКО» від 07.08.2025 року №56 вбачається, що батько участі в житті дитини не приймає, не цікавиться здоров`ям доньки. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушують свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року. На цій підставі вважає, що перелічені обставини вказують на обґрунтованість позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.10.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача про залучення Органу опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Попович С.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. До суду від представника позивача, адвоката Попович С.М. надійшла заява, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує з підстав, зазначених у позовній заяві та просить розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача (а.с.89).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду від представника надійшла заява в якій вказує, що підтримує висновок Органу опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 19.12.2025 року №04-11-2070/01 про недоцільність підстав позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , також просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду заяв чи клопотань не подав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду заяв чи клопотань не подав. Відзиву на позовну заяву від відповідача також не надходило.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази та оцінивши їх у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 27 жовтня 2020 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19 березня 2025 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області у справі №383/147/25 розірвано. Рішення набрало законної сили 20.03.2025 року (а.с.8-9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим 08.01.2022 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №12 (а.с.5).

Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради Кіровоградської області №674 від 22.12.2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування Бобринецької міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53-54).

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Відповідно до змісту статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів того, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи попередження чи впливу. Зокрема, матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей про проведення уповноваженими органами з відповідачем профілактичних чи роз`яснювальних бесід щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, направлення йому відповідних попереджень або інших заходів реагування.

Натомість, відповідно до висновку органу опіки та піклування Бобринецької міської ради, встановлено, що станом на 11.12.2025 року заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня, а будь-які відомості щодо його фактичного місця проживання або перебування відсутні. За таких обставин, у зв`язку з невстановленням місця перебування відповідача, неможливо з`ясувати причини його поведінки та встановити наявність свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Крім того, представником позивача, адвокатом Попович С.М., до суду подано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою з`ясування питання щодо можливого проходження відповідачем військової служби. Вказане свідчить про відсутність у позивача достовірної інформації щодо обставин, які могли б свідчити про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що змінити поведінку батька, відповідача у справі, у кращу сторону неможливо, як і докази наявності вини у діях щодо невідвідування дитини у дитячому садочку та не спілкування з нею та ухилення від її виховання.

Будь-які докази застосування до відповідача заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, у тому числі й щодо не виконання батьківських обов`язків, проведення профілактичних бесід, винесення офіційних попереджень органами опіки та піклування чи органами місцевого самоврядування, а також відомості про те, що його поведінка була предметом розгляду компетентних органів.

Отже, позивачем не доведено, що поведінка відповідача має характер свідомого та винного нехтування батьківськими обов`язками.

Позивачем до матеріалів справи не надано жодного достатнього та переконливого доказу, які підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Суд не вбачає достатніх підстав вважати, що недостатнє спілкування батька з донькою, пов`язано з суто винними, злісними, умисними його діями.

Суд звертає увагу на висновок у справі «Mandet c. France», в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити.

Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків.

З урахуванням наведеного, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є необґрунтованим, оскільки є крайнім заходом впливу на відповідача, та підстави для його застосування відсутні, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити.

Відповідно до вимог ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, всі судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4,12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: Орган опіки та піклування Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав відмовити повністю.

Судові витрати у справі покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІД паспорт № НОМЕР_2 від 07.12.2020 року, орган видачі 8025, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІД паспорт № НОМЕР_4 від 09.02.2018 року, орган видачі 3515, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, , місцезнаходження: с.Кетрисанівка, Кропивницького району, Кіровоградська область, поштовий індекс 27247.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, , місцезнаходження: вул.Незалежності, 80, м.Бобринець Кропивницький район Кіровоградська область, п.і.27200.

Повне рішення суду складено 27.03.2026 року.

Суддя І.М. Адаменко