справа № 704/1683/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р. Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Дьяченка Д.О.

секретаря судового засідання Табачківської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділ служби у справах дітей Тальнівської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. На підставу своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 26.08.2014 року рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області у справі №704/1047/14-ц шлюб між ними було розірвано. Також даним рішенням було визначено місце проживання їхнього спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із батьком - ОСОБА_1 . Матір дитини з 2014 року та дотеперішній час, самоусунулася від обов?язку виховувати та утримувати свого сина, оскільки не має змоги ані утримувати дитину, ані її виховувати, приймаючи власні обставини, що не дозволяють їй цього робити, оскільки вона сама потребує фінансової допомоги. Таким чином позивач змушений звернутися з даним позовом до суду, оскільки позов про встановлення юридичного факту про самостійне виховання та утримання малолітнього сина має на меті дотримання прав дитини та поданий для забезпечення найкращих інтересів дитини, зокрема, щодо дотримання її соціальних прав, належного лікування, а також вирішення позивачем, як військовозобов`язаним, питання щодо отримання відстрочки. Без встановлення даного юридичного факту позивач може бути в будь-який час мобілізований і дитина залишиться одна.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані документи і матеріали, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В позовній заяві позивач зазначає, що однією з причини подання позову до суду є вирішення позивачем, як військовозобов?язаним, питання щодо отримання відстрочки.

Тобто вбачається, що між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_1 існує спір з приводу надання позивачу відстрочки на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 2 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у зазначеній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

До органів військового управління віднесені: Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

За змістом частини 1 статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами 1, 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ).

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 23 цього Закону не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які самостійно виховують та утримують дитину за рішенням суду.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина 2 статті 157 СК України).

Судом встановлено, що рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області у справі №704/1047/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та залишено проживати з батьком дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, спір між колишнім подружжям щодо визначення місця проживання спільної дитини, участі в її вихованні та утриманні був вирішений судом.

Фактично спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою ІНФОРМАЦІЯ_5 в оформленні заявнику відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

До повноважень районних ТЦК СП належить оформлення для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та перевірка підстав їх надання, ведення спеціального обліку військовозобов`язаних (пункт 11 Положення).

Аналіз змісту спірних правовідносин дозволяє дійти висновку, що між заявником і ІНФОРМАЦІЯ_6 фактично виник публічно-правовий спір з питання оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ батьку, який самостійно виховує та утримує дитину.

Такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що провадження у даній справі необхідно закрити на підставі п.1.ч.1.ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділ служби у справах дітей Тальнівської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Д. О. Дьяченко