Провадження № 2/357/1609/26
24 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя Цукуров В.П.,
секретар судового засідання Чайка О.В.,
за участю представника позивача адвоката Семенюти Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів -
І. Історія справи та процесуальна поведінка адвоката.
У вересні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник, звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів (т.1 а.с.1-7).
14.10.2024 року ухвалою суду було постановлено відкрити провадження у справі, провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.45).
19.11.2024 року в підготовче судове засідання з`явився представник позивача, інші учасники не з`явилися. Від адвоката Дряпачко С.І. в день судового засідання на електронну пошту суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Оскільки вказане клопотання не було підписане кваліфікованим електронним підписом представника, суд залишив його без розгляду та у подальшому повернув особисто вказаному адвокату. Судове засідання вперше було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача або його представника, які були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (т.1 а.с.51).
26.12.2024 року у підготовче судове засідання з`явився представник позивача адвокат Семенюта Р.А., а також адвокат Дряпачко С.І., який на підтвердження повноважень представництва інтересів відповідача ОСОБА_2 надав суду договір про надання правової допомоги, укладений ним із особою, яка зі слів ОСОБА_3 , є матір`ю відповідача (т.1 а.с.75-80). При цьому, факт укладення вказаного договору саме з матір`ю відповідача пояснив тим, що відповідач звертався, але військова частина його не відпускає для участі в судових засіданнях.
Оскільки жодних документів на підтвердження права представляти інтереси відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дряпачко С.І. суду надано не було, його не було допущено до участі у розгляді справи, але суд запропоновав йому залишитися в залі судового засідання у якості вільного слухача (т.1 а.с.57-58).
Судом було виконано приписи ст.197 ЦПК України, зокрема, ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та призначено судову молекулярну-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. На час проведення експертизи провадження у справі зупинене (т.1 а.с.60-61).
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду, адвокат Дряпачко С.І. подав на неї апеляційну скаргу.
12.02.2025 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, подану адвокатом Дряпачком С.І. на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2024 року не прийнято та повернуто через не підтвердження представником своїх повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 (т.1 а.с.105, 106).
При цьому, апеляційний суд зазначив таке: «Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга підписана представником апелянта - Дряпачком Сергієм Івановичем, однак документів, які підтверджують повноваження для представництва у справі матеріали апеляційної скарги не містять. Разом з тим до апеляційної скарги адвокат Дряпачко Сергій Іванович додає копію угоди № 16/1-цс від 17 листопада 2024 року укладену з фізичною особою ОСОБА_4 по захисту інтересів сина ОСОБА_2 , однак до наданої угоди суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки підписант ОСОБА_4 не є стороною по даній цивільній справі, не є законним представником повнолітнього, дієздатного ОСОБА_2 , а отже не має повноважень представляти його інтереси, мати процесуальні права та обов`язки у даній цивільній справі.»
Тобто, підстави, з яких виходив суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, є такими самими як і підстави, виходячи з яких адвоката Дряпачко С.І. не було допущено до участі у розгляді даної цивільної справи в засіданні 26.12.2024 року.
01.04.2025 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку надійшов лист Відділення судово-медичної генетичної ідентифікації ДСУ «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» від 01.04.2025 року №100-157/626 про повернення ухвали суду від 26.12.2024 року без виконання. У листі зазначено, що відповідач ОСОБА_2 , незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, на відбір зразка крові не з`явився (т.1 а.с.122).
09.04.2025 року ухвалою суду провадження у даній цивільній справі було поновлено, проведення підготовчого судового засідання призначено на 23.04.2025 року (т.1 а.с.123).
23.04.2025 року в підготовче судове засідання з`явилася позивач (в режимі відеоконференцзв`язку) та представник позивача. Судове засідання вдруге було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача або його представника. При цьому під час судового засідання в порядку телефонограми суд зателефонував відповідачу й повідомив про дату та час наступного судового засідання 08.05.2025 року. Аналогічне повідомлення було направлено йому в месенджер Viber (т.1 а.с.134-135, 140).
08.05.2025 року ані відповідач, ані його представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача адвоката Дряпачко С.І. в цей же день через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Судове засідання втретє було відкладено, на 05.06.2025 року (т.1 а.с.141-142, 143).
Також 08.05.2025 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Дряпачко С.І. про зупинення провадження уданій справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Силах України і «відсутністю у нього змоги брати участь в судових засіданнях». На підтвердження вказаних обставин представником відповідача приєднано низку копій документів (т.1 а.с.148-149, 150-165).
05.06.2025 року в підготовчому судовому засіданні представник відповідача адвокат Дряпачко С.І. підтримав заявлене клопотання про зупинення провадження у справі, надав аналогічні викладеним у ньому пояснення, просив провадження у справі зупинити до моменту припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, на особливий період (демобілізації). Оригіналів приєднаних до клопотання документів представником суду надано не було.
При цьому, в даному судовому засіданні на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дряпачко С.І. було надано суду, поміж іншого, копію угоди №01/1-250 про надання правової допомоги у цивільній справі від 07.01.2025 року, укладеної між ним та ОСОБА_2 (т.1 а.с.151-153).
05.06.2025 року в підготовчому судовому засіданні у присутності представника відповідача адвоката Дряпачка С.І. судом було повторно виконано приписи ст.197 ЦПК України, після чого суд перейшов до стадії постановлення письмової ухвали (т.1 а.с.176-179).
Ухвалою суду від 10.06.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено. Закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні по суті на 17.07.2025 року (т.1 а.с.181-184).
17.07.2025 року в день судового засідання, представником відповідача - адвокатом Дряпачко С.І. через канцелярію суду подано заяву про відвід судді, в якій він зазначив наступне. У підготовчому судовому засіданні 26.12.2024 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи зі встановлення можливого наявного кровного споріднення між відповідачем ОСОБА_2 та малолітньою дитиною позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведення експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Оскільки відповідач ОСОБА_2 є офіцером Збройних Сил України, 08.05.2025 року та 05.06.2025 року його представник подав до канцелярії суду клопотання про зупинення провадження в даній цивільній справі, додавши до клопотання «усі необхідні підтверджуючі документи щодо служби у ЗСУ відповідача ОСОБА_2 у оригіналі, засвідчені «мокрою» печаткою в/ч НОМЕР_2 ». 05.06.2025 року представник відповідача, адвокат Дряпачко С.І. оголосив у судовому засіданні клопотання сторони відповідача про необхідність зупинення провадження в даній цивільній справі. Зазначив, що представник позивача, адвокат Семенюта Р.А. в судове засідання двічі (08.05.2025 року та 05.06.2025 року) не з`явився, подав до канцелярії суду клопотання про виклик та допит свідків у справі, просив розглядати справу без його участі.
На думку адвоката Дряпачко С.І., незважаючи на викладене, суддя незаконно постановив продовжити розгляд даної цивільної справи, задовольнив клопотання позивача (її представника) викликати та допитати заявлених стороною позивача свідків по справі, призначивши чергове судове засідання на 17.07.2025 року, чим значно ширше витлумачив імперативну норму ч.1 п.2 ст. 251 ЦПК України. З огляду на викладене відповідач ОСОБА_2 та його представник Дряпачко С.І. вважають, що суддя не може надалі розглядати дану цивільну справу і підлягає відводу, оскільки він «прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи (вирішує та задовольняє клопотання представника позивача, який двічі не з`явився в судове засідання), а також існують інші обставини, що викликають сумнів у сторони відповідача в неупередженості та необ`єктивності судді - «суддя може перебувати в особливих стосунках з адвокатом позивача Дорош А.О.». Зазначив, що суддя умисно та свідомо перешкоджає відповідачу ОСОБА_2 у доступі до правосуддя, реалізації його законного та беззаперечного права на зупинення провадження в справі «через формально-логічні та надумані суддею правові підстави». Наголосив, що сторона відповідача (представник відповідача) надала судді усі необхідні підтверджуючі документи (конклюдентні докази) у оригіналі, і такі надані докази, на його думку, не викликають (не можуть викликати) сумніву у судді у протилежному, і є правовою підставою для зупинення провадження в цивільній справі. Повідомив, що завідомо майбутнє рішення у справі в будь-якому випадку відповідачем ОСОБА_2 ставиться під сумнів (т.1 а.с.191-193).
17.07.2025 року у судовому засіданні представник відповідача адвокат Дряпачко С.І. підтримав заяву про відвід судді шляхом зачитування вголос в грубій формі її змісту. На запитання головуючого відповів, що зі змістом ухвали суду від 10.06.2025 року, якою йому було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, і фактично постановлення судом якої стало причиною заявлення відводу судді - він не знайомий. Зазначив, що хоча він і зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, утім указаної ухвали суду там не бачив - що підтверджується звукозаписом та протоколом судового засідання (т.1 а.с.201-202).
Також представник повідомив, що задля участі в проведенні призначеної судом експертизи відповідач звертався до командування військової частини, але його «не відпускають» (т.1 а.с.202 зворот).
У судовому засіданні позивач та її представник проти задоволення заяви про відвід судді заперечували. Позивач зазначила, що звернення до суду із даною заявою є затягуванням часу з боку сторони відповідача. Представник позивача зазначив, що заява про відвід судді є необґрунтованою і безпідставною, а представник відповідача зловживає процесуальними правами. При цьому, представник позивача продемонстрував суду сторінку з «Електронного суду», де було відображено, що адвокат Дряпачко С.І. не має зареєстрованого електронного кабінету.
У зв`язку з тим, що всупереч приписам ч.3 ст.39 УПК України заяву про відвід судді було подано представником відповідача в день судового засідання, суд був позбавлений можливості завчасно вирішити питання обґрунтованості заявленого відводу в порядку ч.3 ст.40 ЦПК України та був вимушений оголосити в судовому засіданні перерву й перейти до стадії постановлення відповідної письмової ухвали. Тобто, судовий розгляд у справі було зірвано з ініціативи представника відповідача вчетверте.
21.07.2025 року ухвалою суду в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Дряпачко С.І. про відвід судді у даній цивільній справі відмовлено. Визнано дії представника відповідача - адвоката Дряпачко С.І. зловживанням процесуальними правами. Відкладено судове засідання на 10.09.2025 року. Відповідачу роз`яснено право прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів (т.1 а.с.204-212).
При цьому суд дійшов до таких висновків. Фактично представник відповідача адвокат Дряпачко С.І. не погоджується з процесуальним рішенням відмовою ухвалою суду від 10.06.2025 року в задоволенні його заяви про зупинення провадження у справі. Вказана заява представника та додатки до неї були уважно досліджені судом як в судовому зсіданні за участю вказаного представника, так і на стадії постановлення відповідної ухвали. Мотиви відмови в задоволенні заяви представника судом було детально, більш ніж на 2-х аркушах, викладено у тексті відповідної ухвали. Утім, як убачається з пояснень адвоката Дряпачка С.І., з даною ухвалою суду від 10.06.2025 року він не ознайомлений, не зважаючи на те, що вона була невідкладно після її ухвалення внесена до системи «Електронний суд» та до Єдиного державного реєстру судових рішень («Надіслано судом: 10.06.2025. Зареєстровано: 11.06.2025. Забезпечено надання загального доступу: 12.06.2025.»).
З огляду на підстави заявленого відводу, суд дійшов висновку про те, що заява є необґрунтованою. Зазначені у ній відомості щодо ставлення судді до сторони відповідача та наявності «особливих стосунків» як з позивачем, так і з представником позивача, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами, а ґрунтуються суто на суб`єктивному помилковому сприйнятті представником відповідача ухваленого судом процесуального рішення, з текстом якого він не ознайомився.
У свою чергу, п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, на який посилається заявник, передбачає, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Таких обставин представником відповідача також не наведено та не існує в природі.
Також ним не враховано, що відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями (діями) судді не може бути підставою для відводу.
Разом з цим, судом встановлено, що представник відповідача - адвокат Дряпачко С.І., всупереч імперативним приписам абзацу першого частини шостої статті 14 ЦПК України, не має зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд», що підтверджується відповіддю №12902732, сформованою засобами системи ЄСІКС «Електронний суд» (т.1 а.с.189).
Той факт, що наполягаючи на наявності у нього зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд» адвокат Дряпачко С.І. повідомляв суду неправдиву інформацію, також підтверджується листом ДП «Інформаційні судові системи» №1531/3/11-30-26 від 18.03.2026 року за підписом генерального директора даного підприємства. Суду повідомлено, що електронний кабінет адвокатом Дряпачко С.І. було зареєстровано пізніше - 24.07.2025 року (т.2 а.с.76).
Окрім цього, ураховуючи зміст заяви про відвід, стосовно обов`язку суду та сторін у забезпеченні найкращих інтересів дитини суд наголосив на наступному.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Окрім Конвенції про права дитини 1989 року, принцип забезпечення «найкращих інтересів дитини» також закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року; Конвенції про захист дітей та співробітництво в галузі міжнародного усиновлення 1993 року; Конвенції про юрисдикцію, застосовне право, визнання, виконання та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року й низці інших.
Комітетом ООН із прав дитини принцип «найкращих інтересів дитини» був докладно витлумачений у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів». Зокрема, Комітет акцентує увагу на тому, що призначенням концепції найкращих інтересів дитини є оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу «усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей» (п. 46).
Відповідно до пункту 2 статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 р. (набула чинності в Україні 01.04.2007 р.) пріоритетом є забезпечення найвищих інтересів дітей та підтримка їхніх прав.
Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України.
Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.7, ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України).
Згідно із ч.2 та ч.4 ст.155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», «забезпечення найкращих інтересів дитини» передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.
Статтею 45 ЦПК України передбачено забезпечення захисту прав малолітніх та неповнолітніх осіб під час розгляду справи.
Як убачається із заяви про відвід судді та із усних пояснень заявника в судовому засіданні, він фактично не погоджується з процесуальними рішеннями та діями судді. Утім, у даній справі всі процесуальні рішення ухвалено, а процесуальні дії вчинено суддею на підставі закону як з дотриманням балансу інтересів обох сторін, так і з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини 2023-го року народження.
Саме шляхом ухвалення таких процесуальних рішень та вчинення таких процесуальних дій можна забезпечити повний, об`єктивний та всебічний розгляд справи й ухвалення законного і справедливого рішення, у тому числі в найкращих інтересах дитини.
Усі ухвали суду є мотивованими та занесені до протоколу судового засідання, або викладені письмово, у чому заявник має можливість переконатися шляхом безпосереднього ознайомлення з матеріалами цивільної справи у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, або виконавши свій обов`язок та зареєструвавшись в системі «Електронний суд».
Суд також зазначив, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до ще більшого затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
Щодо зловживанням процесуальними правами представником відповідача суд послався на таке. Частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: з`явлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
При вирішенні питання визнання зловживанням процесуальними правами дій представника відповідача адвоката Дряпачко С.І. суд ураховує таку його процесуальну поведінку:
явка в підготовче судове засідання 26.12.2024 року без належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів відповідача;
подача апеляційної скарги на ухвалу суду від 26.12.2024 року без належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів відповідача, внаслідок чого справу було направлено до Київського апеляційного суду, звідки вона повернулася на адресу Білоцерківського міськрайонного суду з ухвалою про повернення апеляційної скарги;
неявка в підготовче судове засідання 08.05.2025 року;
заявлення безпідставного клопотання про відвід судді в день судового засідання 17.06.2025 року, внаслідок чого головуючий повинен оголосити перерву для підготовки письмового тексту ухвали та відкласти розгляд справи.
При цьому, адвокат Дряпачко С.І. з текстом ухвали суду, яка стала підставою для заявлення цього відводу, не ознайомлювався ані за допомогою ЄДРСР, ані за допомогою системи «Електронний суд», де він всупереч приписам закону, не був зареєстрований.
З огляду на неодноразову неявку відповідача та його представника в судові засідання, ураховуючи неявку відповідача на виклики експерта, а також ураховуючи подальші дії представника відповідача, суд констатував факт необґрунтованої тяганини у даній справі з вини сторони відповідача.
З огляду на те, що в тексті заяви про відвід судді не зазначено жодної реальної підстави для відводу, передбаченої п.1-п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України (окрім незгоди з процесуальними рішеннями та діями головуючого і безпідставного та грубого звинувачення у відносинах зі стороною позивача), суд дійшов висновку про те, що адвокат Дряпачко С.І., який має знати приписи закону, заявив завідомо безпідставний відвід, а також вчинив інші вищезазначені дії, що в сукупності призвело до безпідставного затягування розгляду даної цивільної справи. У таких діях представника відповідача містяться ознаки зловживання процесуальними правами, передбаченого п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України.
10.09.2025 року в судове засідання для розгляду справи по суті з`явилися позивач (в режимі відеоконференцзв`язку) та представник позивача. Ані відповідач, ані його представник адвокат Дряпачко С.І. до суду не з`явилися, про дату час, та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На електрону пошту суду в день судового засідання надійшов текст клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання. Утім, дане клопотання знову не було підписано кваліфікованим електронним підписом указаного представника та не містило навіть скан-копії його підпису (т1. а.с.232, 233-237).
З метою надання відповідачу доступу до правосуддя судом було вп`яте відкладено судове засідання та постановлено ухвалу від 11.09.2025 року, якою у Військової частини НОМЕР_2 витребувано наступну інформацію та документи:
чи дійсно у період з грудня 2024 року по березень 2025 року включно командуванням в/ч НОМЕР_2 не було надано дозвіл ОСОБА_2 з`явитися до ДСУ «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» на відбір зразка крові та, у випадку підтвердження даного факту, про причини ненадання дозволу;
чи матиме можливість (дозвіл) ОСОБА_2 , з`явитися до ДСУ «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» у випадку повторного призначення ухвалою суду судової молекулярно-генетичної експертизи;
належним чином завірену копію письмової заяви (або іншого документу) на ім`я командира в/ч (або іншої посадової особи) НОМЕР_2 , у якій ОСОБА_2 просить надати йому дозвіл з`явитися до ДСУ «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» на відбір зразка крові;
належним чином завірену копію письмового рішення командира в/ч, ухваленого за наслідками розгляду заяви (або іншого документу) на ім`я командира в/ч (або іншої посадової особи) НОМЕР_2 , у якій ОСОБА_2 просить надати йому дозвіл з`явитися до ДСУ «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» (т.1 а.с. 240-242).
Судове засідання було відкладено на 16.10.2025 року.
06.10.2025 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від Військової частини НОМЕР_2 на виконання ухвали суду від 11.09.2025 року надійшов лист за підписом командира частини, у якому повідомлялося таке:
«Указом Президента України від 10 грудня 2008 року за № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 145 Положення №1153/2008 військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою, зокрема, участі в засіданнях судів або прибуття за викликом органів досудового розслідування.
Водночас, ОСОБА_2 за час проходження військової служби у військовій частина НОМЕР_2 жодного разу із відповідними рапортами щодо необхідності вибуття у відрядження, серед іншого, з метою прибуття в судові засідання та/або для відбору біологічних зразків - не звертався, що спростовує твердження представника відповідача у даній цивільній справі адвоката Дряпачко С.І. у підготовчому судовому засіданні про те, що командування військової частини НОМЕР_2 «не відпустило» ОСОБА_2 .
3 огляду на викладене, пропонуємо Вам та/або визначеній експертній установі у майбутньому направляти повістки для участі у судових засіданнях та/або виклики для відібрання біологічних зразків на електронну пошту військової частини НОМЕР_3 … з метою забезпечення участі зазначеного військовослужбовця» (т.2 а.с.1).
16.10.2025 року в судове засідання з`явилися як позивач (в режимі відеоконференцзв`язку) та її представник, так і особисто відповідач ОСОБА_2 (вперше) та його представник адвокат Дряпачко С.І., а також свідки.
У своїх поясненнях відповідач не оспорював факту проживання з позивачем. Повідомив, що при цьому їхнє спільне проживання забезпечував він, що дійсно вона була вагітна і народила дитину, що він відвідував разом з нею жіночу консультацію, оскільки попередні вагітності зривалися, що позивач хотіла одружитися, а він ні. Задля того, щоб запобігти суду, він пропонував позивачу нотаріально завірену угоду про його допомогу, утім, вона повідомила, що вже звернулася до суду. Пропозицію його допомоги їй він може довести вона міститься в їхньому листуванні. Також підтвердив, що на наявних у матеріалах справи фотографіях зображений саме він з позивачем та народженою нею дитиною. Утім, факт вагітності позивача саме від нього ставив під сумнів.
Відповідач клопотання про зупинення провадження у справі не заявляв. Навпаки, повідомив суду, що не заперечує проти призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, та у випадку підтвердження нею факту його батьківства, він згодний сплачувати аліменти на утримання дитини у розумному, визначеному судом розмірі.
Ураховуючи згоду відповідача ОСОБА_2 а також відсутність заперечень з боку його представника, після пояснень сторін та допиту свідків, суд повернувся до стадії підготовчого провадження та повторно постановив ухвалу про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. На час проведення експертизи провадження у справі було повторно зупинене (т.2 а.с. 16-17).
05.01.2026 року на адресу суду надійшов висновок експерта №103-164-2025, відповідно до резолютивної частини якого молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно дитини не менш ніж 99,99%, а його біологічне батьківство відносно дитини практично доведено (т.2 а.с. 32-35).
07.01.2026 року ухвалою суду провадження у даній справі було поновлено, судове засідання призначено на 24.02.2026 року (т.2 а.с.37).
24.02.2026 року в судове засідання учасники справи не з`явилися (т.2 а.с.53).
Від представника позивача на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника та приєднання до матеріалів справи рахунку-фактури про оплату експертизи (т.2 а.с.46-47).
Від відповідача та його представника будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи вони були повідомлені належним чином (т.2 а.с.38, 39, 40, 41, 43).
Судом було повторно постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.03.2026 року (т.2 а.с.54-55).
19.03.2026 року у судове засідання з`явився представник позивача. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Щодо суми аліментів, яку просить стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 1/3 від усіх видів його доходу наголосив на тому, що ані відповідач, ані його представник в ході розгляду справи не заперечували проти такого розміру аліментів, а відповідач під час своїх пояснень суду висловив готовність сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі у випадку встановлення його батьківства.
Ані відповідач, ані його представник в судове засідання знову не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (т.2 а.с.60, 62, 63-64, 65, 70, 71, 72, 73, 74).
Відзиву на позовну заяву та заяв про припинення повноважень представника відповідача на адресу суду не надходило.
У день судового засідання на електронну адресу суду надійшла сканкопія клопотання про зупинення провадження у даній справі та витребування доказів. Дане клопотання за зовнішніми характеристиками (шрифт, підкреслювання, курсив тощо) та за його змістом є таким самим, як і аналогічні клопотання, які подавалися суду від імені представника відповідача адвоката Дряпачко С.І., зокрема, клопотання про зупинення провадження у справі від 19.11.2024 року. Так само воно не підписано кваліфікованим електронним підписом заявника (т.2 а.с.79, 80-83).
У клопотанні зазначено, що воно подається відповідачем у даній справі ОСОБА_2 , представником відповідача в тексті даного документа зазначено адвоката Дряпачка С.І. Додатки, зазначені в указаному клопотанні, до нього не приєднані та будь яким іншим чином, як і само клопотання, до судового засідання на адресу суду не надходили.
Ураховуючи, що відповідно до частини 2 статті 183 ЦПК України письмові заяви та клопотання підписуються заявником чи його представником, а заяви, що подаються до суду в електронній формі, повинні бути підписані кваліфікованим електронним підписом, суд постановив письмову ухвалу про повернення вказаного клопотання заявнику без розгляду (т.2 а.с.85-86).
У цей же день, після дослідження доказів та судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі та повідомив, що вступна та резолютивна частина рішення будуть проголошені у понеділок 23.03.2026 року (т.2 а.с.84, 87).
23.03.2026 року судом складено та підписано скорочений текст рішення, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково: визнано ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини, внесені відповідні зміни до акту про народження дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т.2 а.с.89-90).
ІІ. Приписи процесуального та матеріального права, які застосовує суд.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 2 статті 2 ЦПК України).
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
За приписами ч.2, ч.4, ч.5, ч.8 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані:
1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
За імперативними правилами ч.6. ст.14 ЦПК України, зокрема, адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку (в редакції Закону № 3424-IX від 19.10.2023) року.
Відповідно до приписів статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, або періодична зміна позиції щодо вже заявленого клопотання, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Тобто процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.
Саме в контексті забезпечення виконання завдання цивільного судочинства діючий ЦПК України надав суду правовий механізм запобігання учасниками справи зловживання процесуальними правами, з чим суд стикається при здійсненні судочинства. Такі дії учасників процесу можна назвати недобросовісними.
При цьому принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).
Тобто, в правовій системі України практично запроваджено принцип, відповідно до якого «duty to the court» домінує над «duty to the client».
Міжнародна судова практика свідчить про те, що суди мають бути активними в питанні запобігання зловживанню процесуальними правами. Відповідно до принципу 2 Рекомендацій №R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названої Конвенції.
У пункті 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року по справі №199/6713/14-ц касаційний суд зазначив, що зловживання процесуальним правом є такі дії, що суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті).
В ухвалі від 01.02.2023 року у справі №9901/97/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила на такому. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2021 року у справі № 9901/23/21, від 08.07.2021 року у справі № 9901/235/20. Суд не повинен толерувати використання образливих слів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду. Такі слова не можна використовувати ні в заявах по суті справи, ні в заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (аналогічні висновки викладені й в інших постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики.
Правила адвокатської етики затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України від 15.02.2019 (надалі - Правила).
У преамбулі Правил зазначено, що надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права.
Відповідно до пункту 1 статті 11 Правил, зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обов`язків адвоката, від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, ґрунтовне знання чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності, ораторського мистецтва.
Всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві (ч. 1 ст. 12 Правил).
Відповідно до статей 7, 42 Правил адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам; представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.
Під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії. Адвокат має поважати процесуальні права адвоката, який представляє іншу сторону, і не вдаватись до дій, що грубо порушують останні. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи (стаття 44 Правил).
За вимогами статті 45 Правил у відносинах з іншими учасниками судового провадження адвокат повинен бути стриманим і коректним; реагувати на неправильні дії або вислови цих осіб у формах, передбачених законом, зокрема у формі заяв, клопотань, скарг тощо; бути тактовним при допиті підсудних, потерпілих, сторін у цивільному процесі, свідків та інших осіб.
Згідно з приписами статті 34 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.
Відповідно до частин 2 та 6 статті 262 ЦПК України, суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків або іншого порушення законодавства адвокатом. Окрема ухвала щодо адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката.
Окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини й умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників. Вона може бути постановлена лише, якщо під час судового розгляду конкретної справи було встановлене відповідне правопорушення. Суд не здійснює юридичну кваліфікацію правопорушення, хоча в окремій ухвалі може зазначити, елементи якого складу правопорушення потрібно перевірити.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі №438/610/14-ц вказала, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки у їхній діяльності під час вирішення спору.
Інститут окремої ухвали направлений на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 року у справі №990/131/22).
Тобто, постановлення окремої ухвали є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання (ч.7 ст.262 ЦПК України).
ІІІ. Висновки суду.
Неприйнятна поведінка та дії адвоката Дряпачко С.І. в ході розгляду даної цивільної справи свідчать про порушення ним наведених у розділі ІІ даної окремої ухвали приписів законодавства, Правил адвокатської етики, свідчать про необізнаність або про свідоме ігнорування ним норм законів і правових позицій Верховного Суду та мають ознаки дисциплінарного проступку.
Внаслідок такої поведінки та дій адвоката суд був вимушений витрачати неспівмірний зі складністю даної цивільної справи час, бюджетні кошти та зусилля на організацію судового процесу.
В підсумку така поведінка та дії адвоката негативно позначаються на авторитеті правосуддя, а також підривають престиж адвокатської професії.
Допущені адвокатом Дряпачко С.І. в ході розгляду даної справи зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежне виконання професійних обов`язків полягають у наступному:
явка у судове засідання без належним чином оформлених повноважень як представника відповідача (помилкове укладення договору на представництво інтересів відповідача з іншою особою);
подання апеляційної скарги так само без належним чином оформлених повноважень представника відповідача (правова оцінка міститься в ухвалі апеляційного суду про повернення апеляційної скарги);
систематична неявка в судові засідання, що призвело до тривалого розгляду справи (з метою надання відповідачу доступу до правосуддя суд був змушений відкладати судові засідання, ухвалювати рішення про повернення до стадії підготовчого провадження, повторно призначати судову експертизу тощо);
введення суду в оману щодо причин неявки відповідача в судові засідання та до експертної установи для проведення судової експертизи (які були спростовані командуванням військової частини);
подання не підписаних кваліфікованим електронним підписом клопотань на електронну пошту суду, а не через електронний кабінет (що може свідчити про необізнаність з наведеними вище приписами законодавства);
заявлення завідомо безпідставного відводу судді в грубій формі (причиною якого стала ухвала суду, з текстом якої той не був ознайомлений);
неподання відзиву на позовну заяву (суд за власною ініціативою задовольнив позовні вимоги частково);
відсутність до 24.07.2025 року зареєстрованого електронного кабінету адвоката в системі «Електронний суд» (на реєстрації такого кабінету фактично ще до його реєстрації той наполягав в судових засіданнях, що ускладнило роботу секретаря судового засідання і загалом є порушенням імперативної норми процесуального закону).
Отже, з урахуванням наведеного та з метою запобігання подальшому зловживанню процесуальними правами, порушенню процесуальних обов`язків, задля забезпечення неналежного виконання професійних обов`язків, для запобігання іншим порушенням законодавства, необхідно постановити окрему ухвалу щодо адвоката Дряпачка С.І. та надіслати її до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області для вирішення питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
ІV. Відомості про адвоката.
Адвокат Дряпачко Сергій Іванович у даній справі діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 на підставі:
угоди №01/1-цс від 07.01.2025 року про надання правової допомоги (фізичній особі);
ордеру серії АІ №1716144 від 08.05.2025 року;
свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1351/10, виданого на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №47 від 26.02.1998 року.
Відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України Дряпачко С.І. обліковується у Раді адвокатів Київської області.
V. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 260-262, 353-354 Цивільного процесуального Кодексу України, суд
П О С Т А Н О В И В :
З метою вирішення питання про притягнення адвоката ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності направити окрему ухвалу до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області.
Про результати розгляду окремої ухвали повідомити Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у двомісячний строк з дня її отримання.
Окрема ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена особами, яких вона стосується, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її підписання.
Окрему ухвалу підписано 24.03.2026 року.
Суддя В. П. Цукуров