Справа № 456/250/25 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/1590/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря:Костюк С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №975209297, який відповідач підписав електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV52C8Q. Зокрема, 24.08.2021 о 20:53:21 відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відповідно до кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 10500,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. 24.08.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 10500,00 грн на банківську карту відповідача № 5168-74хх-хххх-4838, що, в свою чергу, є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № №975209297 від 24.08.2021. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» неодноразово укладали додаткові угоди до договору факторингу щодо зміни строку дії договору, при цьому інші умови договору залишилися без змін.

30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, зі строком дії 31.12.2024. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21066,35 грн.

02.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Юніт Карітал» уклали договір факторингу № 02/12/24У, відповідно до умов якого ТзОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №975209297 від 24.08.2021року.

Оскільки при передачі прав вимоги за факторинговими договорами право вимоги за кредитним договором №975209297 від 24.08.2021 року перейшло до ТзОВ «Юніт Капітал», це свідчить про отримання ним права грошової вимоги до відповідача в розмірі 21066,35 грн.

Враховуючи вищенаведене просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №975209297 від 24.08.2021 року в розмірі 21066,35 грн., та судові витрати, пов`язані з розглядом спрами, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 квітня 2025 рокуу позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржує Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 зі строком дії до 28 листопада

2019 року. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»

уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від

31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023, якими продовжено строк дії

договору до 31 грудня 2024 року. Згідно з п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, у встановленому законом порядку не визнавався недійсним. Після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, 14.12.2021 року сторонами договору факторингу підписано Реєстр прав вимог №164, за яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . В подальшому, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 року, відповідно до пункту 8.2 цього договору строк його дії закінчується 31 грудня 2024 року. Предметом договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, відповідно до якого від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21 066,35 грн. Судом не враховано, що фактичне відступлення прав вимоги не обмежується

моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. 02.12.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №02/12/24-У, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 21066.35 грн. Судом не враховано, що відповідно до п.1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, а не з моменту внесення оплати. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на

користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 975209297 від 24.08.2021 року у розмірі 21066,35 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 19 056,00, а саме: судовий збір у розмірі 6 056 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Юніт Капітал», суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, що свідчить про недоведеність позивачем факту переходу права вимоги до ОСОБА_1 від первісного кредитора, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ТОВ «Юніт Капітал». Крім цього, відмову у задоволенні позову суд обгрунтував тим, що договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено 28.11.2018 року, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено 24.08.2021 року, і оскільки кредитний договір укладено після укладення договору факторингу, то право вимоги за цим кредитним договором не може передаватися на підставі договору факторингу, укдаденого задового до укладення кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитор за умовами договору свої зобов`язання виконав, однак відповідач ухилилась від виконання взятих на себе кредитним договором зобов`язань, сплачував лише проценти за користування кредитними коштами, що відповідно до п.п.1.4, 4.2, 4.3 Кредитного договору давало йому можливість, пролонгувати дію договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбачено мустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 975209297, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу в тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 10 500 грн. строком на 84 дні, до 15.11.2021 року. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків у день від суми кредиту за час користування ним (дисконтна процентна ставка). На умовах, викладених у п. 1.6 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним (базова процентна ставка).

03 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 975209297 від 24.08.2021 року, у якій у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, сторони погодили продовжити загальний строк, на який було надани кредит за договором та строк оплати наступного чергового платежу на 10 днів.

08 вересня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 975209297 від 24.08.2021 року, якою продовжено загальний строк, на який було надани кредит за договором та строк оплати наступного чергового платежу на 5 днів.

19 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 975209297 від 24.08.2021 року, якою продовжено загальний строк, на який було надано кредит за договором та строк оплати наступного чергового платежу на 11 днів.

Тобто, вищезазначеними додатковими угодами продовжено загальний строк договору на 26 днів, термін дії договору з 84 днів збільшився до 110 днів, тобто до 12.12.2021 року.

Із заявки на отримання грошових коштів у кредит від 24.08.2021 року вбачається, що така містить загальну інформацію про кредит, персональні дані позичальника, а також номер банківської картки ОСОБА_1 .

Згідно з платіжним дорученням № ad2c42ad-2343-48f5-bc27-f37f1f9741e0 від 24.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 10500,00 грн.

З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 975209297 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» станом на 12.12.2021 року складає 21066,35 грн, що включає прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 10498,59 грн; прострочену заборгованість за відсотками в розмірі 10567,76 грн.

Матеріалами справи підтверджується укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 975209297, укладення договору ОСОБА_1 не заперечує, ні договір, ні окремі його умови, в судовому порядку незаконними (недійсними) не визнавалися, а відтак такі є чинними, підлягають виконанню обома його сторонами.

Укладення договору підтверджується також і тим, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, сплачував проценти, нараховані кредитодавцем за користування кредитними коштами, сума сплачених процентів становить 1885 грн.

Колегія суддів погоджується із зазначеною позивачем сумою заборгованості, оскільки згідно з наданим позивачем розрахунком проценти за користування кредитними коштами нараховувались до 12.12.2021 року, тобто, в межах строку дії кредитного договору, дія якого продовжувалася на підставі укладених вищезазначенимх додаткових угод.

Колегія суддів вважає правомірним нарахування процентів за користування кредитними коштами, які нараховувались у строк кредитування, з огляду на те, що договір кредитної лінії не оспорювався, ні договір, ні окремі його умови недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак він є чинним і підлягає обов`язковому виконанню його сторонами.

Заперечуючи щодо позову, ОСОБА_1 всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу отриманих в кредит коштів, сплати ним процентів за користування кредитними коштами, заперечуючи щодо стягнення заборгованості у розмірі, зазначеному позивачем, відповідач на спростування наданого позивачем розрахунку, не надав іншого розрахунку.

За вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеним розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 975209297, яка станом на 12.12.2021 року становила 10498,59 грн. - тіло кредиту та 10567,76 грн. проценти за користування кредитними коштами, а всього 21066,35 грн., і саме така сума підлягає стягненню з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що на момент укладення договору факторингу ТзОВ «Юніт Капітал» не набуло у визначеному законом порядку право вимоги за кредитним договором № 975209297 від 24.08.2021 року, оскільки на момент укладення договору факторингу, який було укладено 28.11.2019 року, ще не виникло зобов`язань за кредитним договором, який був укладений лише 24.08.2021 року, а отже ТОВ «Юніт Капітал» не є правонаступником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у цих правовідносинах, а тому у нього відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за цим кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).

Такі висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25.

Вищенаведене підтверджує, що за договором факторингу допускається відступлення наявної вимоги та майбутньої вимоги, що спростовує висновки суду про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Оскільки за договорам факторингу можливим є відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги, це спростовує висновки суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що на момент укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», який було укладено 28.11.2018 року, кредитний договір №975209297 ще не був укладений.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором № 975209297 від 24.08.2021 року, укладеним між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Юніт Капітал».

Такі висновки суд апеляційної інстанції обгрунтовує наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.3 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Згідно з п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог у формі, встановленій у відповідному додатку, і оскільки Реєстр прав вимоги № 164 від 14 грудня 2021 року підписаний сторонами, це свідчить про те, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором № 975209297, укладеним 24.08.2021 року.

Згідно з п. 8.2 договору строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором .

28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в іншій редакції, а саме, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

31 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції, а саме, що згідно з п. 2.1 розділу 2 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року) під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників зі сплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме, в Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.5 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року) реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору.

Згідно з додатковою угодою № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, яку укладено 31.12.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.

31 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції, а саме: продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно.

31 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, а саме: продовжити строк дії договору до 31.12.2024 року.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 164 від 14 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 21066,35 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 10498,59 грн, заборгованість за відсотками становить 10567,76 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до п. 8.2 якого строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2024 року.

Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Тобто, предметом договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 30/1023-01 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

В той же час, п. 1.5 договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.

Пункт 4.1 договору факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року передбачає, що право вимоги переходить від клієнта, ТОВ Таліон Плюс», до фактора, ТзОВ «Онлайн Фінанс», з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року до договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, підписаного представниками ТОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Онлайн Фінанс», підписи яких завірені печатками Товариств, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 21066,35 грн.

Умова договору факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, а саме, пункт 4.1 договору, спростовує висновки суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Онлайн Фінанс» не набуло прав вимоги за цим договором факторингу.

Матеріалами справи також підтверджується, що 02 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 02/12/24 -У.

Відповідно до договору факторингу № 02/12/24 -У від 02 грудня 2024 року під правом вимоги розуміється права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі позики.

Відповідно до Реєстру боржників від 02 грудня 2024 року до договору факторингу № 02/12/24 -У від 02 грудня 2024 року до ТзОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21066,35 грн.

Пункт 1.2 договору факторингу № 02/12/24 -У від 02 грудня 2024 рок передбачає, що перехід від клієнта, ТзОВ «Онлайн Фінанс» до фактора, ТОВ «Юніт Капітал», прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому- передачі Реєстру боржників згідно з додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 позивач надав Акт прийому передачі Реєстру боржників до договору факторингу № 02/12/24 -У від 02 грудня 2024 року, який підписано сторонами та скріплений печатками.

З Реєстру боржників до договору факторингу №02/12/24-У від 02.12.2024 року (додаток №1 до договору) вбачається, що ТОВ «Ондайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги заборгованостей до боржників, у якому зазначено ОСОБА_1 , сума заборгованості 21066.35 грн.

Отже, у справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором № 975209297 від 24.08.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Юніт Капітал».

Колегія суддів враховує те, що договори факторингу № 28/1118-01, № 30/1023-01, № 02/12/24 -У недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є чинними.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ТзОВ «Юніт Капітал» посилається на те, що право вимоги за кредитним договором № 975209297, укладеним 24 серпня 2021 року, від первісного кредитора, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перейшло до нових кредиторів, останнім з яких є позивач, ТОВ «Юніт Капітал», на підставі договорів факторингу, які були укладені у 2018 році, 2023 році та 2024 році, незважаючи на те, що кредитний договір був укладений після укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Умови договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.218 року, №301/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, № 02/12/24-У від 02.12.2024 року передбачають, що право вимоги за договором переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог у формі, встановленій у відповідному додатку чи підписання Акту прийому передачі.

Тобто, право вимоги фактор набуває не з моменту оплати фактором коштів клієнту, а в день підписання сторонами Реєстру прав вимог чи підписання Акту прийому передачі, що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ТзОВ`Юніт Капітал» не набули прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 975209297, укладеним 24 серпня 2021 року.

З врахуванням вищезазначених умов договорів факторингу, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, який відмовляючи у позові, посилався на те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал», оскільки такі висновки суду першої інстанції спростовуються договорами факторингу, які не містять умов про те, що право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу переходить лише за умови внесення оплати в розмірі, обумовленому у договорі.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити, стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 975209297 від 24 серпня 2021 року в розмірі 21066,35 грн.

Частина 13 статті 141 ЦПК України передбачає, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір" в розмірі 2422,40 грн., то у зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено повністю, а саме на 100 % від ціни позову, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.

При поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір" в розмірі 3633,60 грн. у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу ТзОВ «Юніт Капітал» задоволено повністю, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача на його користь 13 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2024 року між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір про надання правничої допомоги № 03/12/2024-01, за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе виконавець зобов`язується надати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.3.3. цього договору, гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги.

У протоколі погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №03/12/2024-01 від 03.12.2024 року зазначено послуги, які надавалися Адвокатським бюро позивачу, кількість годин та вартість виконаних робіт.

Згідно додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги № 03/12/2024-01 від 03.12.2024 року клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами (в т.ч ОСОБА_1 , № кредитного договору 975209297 від 24.08.2021 року).

Згідно довіреності від 02.10.2024 року ТзОВ «Юніт Капітал», з метою представництва інтересів довірителя, уповноважило адвоката Тараненка Артема Ігоровича бути представником позивача в т.ч. в судових установах і органах примусового виконання судових рішень: в цивільних, господарських справах, у справах адміністративного судочинства, а також у виконавчому провадженні, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, заінтересованій особі, стороні у виконавчому провадження.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг, Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» надано ТзОВ «Юніт Капітал» послуги на загальну суму 7000 грн., без ПДВ.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції представник позивача надав суду: копію договору про надання правової допомоги 03/12/2024-01 від 03.12.2024 року, протокол погодження вартості послуг до цього договору, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги 03/12/2024-01 від 03.12.2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 03.12.2024 року.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представник позивача надав суду акт прийому-передачі наданих послуг до договору №03/12/2024 від 03.12.2024 року.

Відповідно до цього акту на складання апеляційної скарги на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.04.2025 року Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», в особі керуючого бюро адвоката Тараненка Артема Ігоровича, затрачено 2 год., вартість послуг становить 6 000 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази, подані представником позивача є підставою для відшкодування таких витрат.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує складність справи, яка не є складною, її малозначимість за ціною позову, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, враховує поширену категорію таких справ та сталу судову практику, та вважає, що розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, їх стягнення становитиме для відповідача надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 4000,00 грн. (по 2000 грн. в кожній з судових інстанцій), який буде достатнім, співмірним і справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 975209297 від 24.08.2021 року в розмірі 21066,35 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 4000 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2422.40 грн. судового збору за подання позову, 3633.60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді члена колегії суддів постанова складена 23 березня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк