Номер провадження 2/211/1598/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

за головуванням судді Гонтар А.Л.

за участю секретаря судового засідання Костяк Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку, -

У С Т А Н О В И В :

позивачка звернулася 03 жовтня 2025 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідача про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку.

Свій позов мотивує тим, що 12.09.2024 року вона та відповідач у м. Черкаси уклали письмовий договір про купівлю-продаж 1/6 частки житлового будинку, за умовами якого, ОСОБА_2 продає належну йому на праві спільної часткової власності, а вона купує 1/6 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість 1/6 частки житлового будинку оцінена за спільною згодою у 200 000,00 (двісті тисяч гривень 00 копійок). Сторони домовились про те, що передача грошей покупцем і отримання їх продавцем здійснюватиметься після підписання ними договору купівлі-продажу, що буде підтверджено письмовою розпискою.

Підписання договору сторонами підтверджуватиме відсутність у продавця будь-яких претензій майнового характеру до покупця, які б стосувалися питань оплати об`єкту купівлі-продажу.

Сторони домовились про те, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу буде здійснене не пізніше ніж 01 червня 2025 року. У разі, якщо продавець ухилитиметься від нотаріального посвідчення дійсного договору купівлі-продажу у визначений у договорі строк, або продавцеві будуть перешкоджати будь-які інші обставини та події, покупець матиме право на звернення до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку.

Також, сторони домовилися про те, що 1/6 частки зазначеного житлового будинку вважається переданою покупцеві після передачі копії документів.

На підтвердження укладення та дійсності договору, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 підписали письмову розписку про отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 200 000 тис. грн., в рахунок оплати за договором купівлі-продажу 1/6 частки житлового будинку від 12.09.2024 р.

З моменту укладання договору та до визначеного між сторонами у п.7 Договору строку, для звернення до нотаріуса з метою проведення нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, а саме, не пізніше ніж 01 червня 2025 року, відповідач ОСОБА_2 ухиляється, на прохання позивача не реагує та не підтримує з нею зв`язку.

Як її відомо, з жовтня 2024 року відповідач вибув на постійне проживання за кордон, останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 було у Канаді.

Де наразі перебуває відповідач їй не відомо, мобільні телефони, які були їй відомі, - не активні.

Просить визнати дійсним, договір від 12.09.2024 року, який укладено між позивачем та відповідачем про купівлію-продаж 1/6 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, просить визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

08 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху для оплати судового збору (а.с.15-16).

01 грудня 2025 року позивач надала до суду квитанцію про оплату судового збору (а.с.18-20).

02 грудня 2025 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні на 09 грудня 2025 року (а.с. 22).

08 грудня 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява відповідача, в якій він визнав позовні вимоги та просив справу розглядати у його відсутності (а.с.23-32).

02 лютого 2026 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 12 березня 2026 року (а.с.33).

У судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.22).

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву в якій позов визнав та просив суд слухати справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази по справі, вважає, що позов не потрібно задовольняти, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач заявила позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за нею права власності на спірне майно.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 02.09.1993 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 . Загальна площа квартири становить 88 кв.м. Ніяких господарських та побутових будівль у свідоцтві взагалі не зазначено

На підтвердження заявлених вимог суду надано розписку від 12.09.2024 року, згідно з якою ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 200 000 грн. за 1/6 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Також факт купівлі-продажу будинку між сторонами в судовому засіданні підтверджено письмовим договіром купівлі-продажу 1/6 частки житлового будинку від 12 вересня 2024 року, який не зареєстровано у нотаріуса (зворот а.с.10-11).

Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 зазначеної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В той же час, відповідно до роз`яснень, даних в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Згідно зі ст. 638 ЦК України істотною умовою будь-якого договору є предмет договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Укладений між сторонами договір містить всі суттєві умови: предмет договору, ціна продажу, умови оплати, перехід права власності, відповідальність сторін, тощо.

Отже, при вирішенні справи про визнання дійсним договору купівлі-продажу для суду має першочергове значення з`ясування питання, чи була наявна між сторонами домовленість щодо всіх істотних умов договору. При цьому допустимими доказами такої домовленості можуть бути лише письмові докази, якими відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Тобто для визнання договору дійсним у судовому порядку є недостатнім надання позивачем пояснень з приводу домовленості щодо всіх істотних умов договору, а відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України такі обставини мають бути підтверджені письмовими доказами. До того ж необхідним є встановлення обставин дотримання сторонами вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених чч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, оскільки їх недотримання визначено ст. 215 цього Кодексу в якості підстав недійсності правочину.

Надана суду розписка від 12.09.2024 року не містить будь-яких умов купівлі-продажу 1/6 частини будинку, а сам текст містить лише «…отримав гроші за 1/6 частину будинку» при цьому не зазначено, що саме значить «за 1/6 частину будинку» та в тексті нічого не вказано про інші будівлі і споруди - на які позивач просить визнати право власності.

12.09.2024 року позивач та відповідач у м. Черкаси уклали письмовий договір про купівлю-продаж 1/6 частки житлового будинку, за умовами якого, ОСОБА_2 продає належну йому на праві спільної часткової власності, а ОСОБА_1 купує 1/6 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість 1/6 частки житлового будинку оцінена за спільною згодою у 200 000,00 (двісті тисяч гривень 00 копійок). Сторони домовились про те, що передача грошей покупцем і отримання їх продавцем здійснюватиметься після підписання ними договору купівлі-продажу, що буде підтверджено письмовою розпискою.

Підписання договору сторонами підтверджуватиме відсутність у продавця будь-яких претензій майнового характеру до покупця, які б стосувалися питань оплати об`єкту купівлі-продажу.

Сторони домовились про те, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу буде здійснене не пізніше ніж 01 червня 2025 року. У разі, якщо продавець ухилитиметься від нотаріального посвідчення дійсного договору купівлі-продажу у визначений у договорі строк, або продавцеві будуть перешкоджати будь-які інші обставини та події, покупець матиме право на звернення до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку.

Також, сторони домовилися про те, що 1/6 частки зазначеного житлового будинку вважається переданою покупцеві після передачі копії документів.

Під час розгляду справи суду не було надано жодного оригіналу документу, який підтверджує право власності на частку будинку відповідача.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , власником 1/6 частини якої зазначено ОСОБА_2 , в ньому не значаться ніякі господарськи та побутові споруди, які зазначені у письмовому договорі від 12 вересня 2024 року між сторонами та на які просить визнати право власності позивач. Крім того, свідоцтво на право власності видано на квартиру, але позивач просить визнати право власності на 1/6 частину житлового будинку.

Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Однак позивач не надала суду доказів, які б підтверджували ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення спірного договору.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258,259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського о апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 24.03.2026

Суддя А.Л.Гонтар