С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/7107/26
У Х В А Л А

І. Вступна частина

25 березня 2026 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Коробенко С.В. розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про спростування недостовірної інформації.

ІІ. Описова частина

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що 05 грудня 2002 року Міністром Оборони України було видано наказ №398 про притягнення його, полковника ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби «за службовою невідповідністю» (ст. 68-Є Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України) за грубе порушення військової дисципліни. Підставою для видання зазначеного наказу стала доповідна записка від 04 грудня 2002 року радника Міністра Оборони України генерал-полковника ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що інформація, викладена в зазначених документах, зокрема про те, що він у грубій та образливій формі охарактеризував моральні та ділові якості посадових осіб та з неповагою відізвався стосовно інших посадових осіб, чим принизив людську та офіцерську гідність, є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права.

Посилаючись на ст. 32 Конституції України та п.п. 1, 4, 5, 7 ст. 277 Цивільного кодексу України, Позивач просить суд відкликати доповідну записку від 04 грудня 2002 року радника Міністра Оборони України генерал-полковника ОСОБА_2 як таку, що містить недостовірну інформацію, а також відкликати наказ №398 від 05 грудня 2002 року Міністра Оборони України як такий, що був виданий на підставі недостовірної інформації.

Судом вирішується питання про наявність підстав для відкриття провадження.

ІІІ. Мотивувальна частина

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц, провадження №14-399цс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Водночас, аналізуючи зміст позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Зазначена правова позиція підтверджена також практикою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зокрема, викладена в Огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах про захист гідності, честі та ділової репутації.

Аналізуючи зміст позовної заяви, суд встановив, що Позивач фактично оскаржує наказ Міністра Оборони України №398 від 05 грудня 2002 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю та доповідну записку від 04 грудня 2002 року, яка стала підставою для видання цього наказу. Хоча формально вимоги сформульовані як «відкликати» зазначені документи з підстав недостовірності викладеної в них інформації, їх суть зводиться до оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (Міністра Оборони України) про накладення дисциплінарного стягнення, прийнятого в межах відносин військової служби.

Наказ Міністра Оборони України є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, виданим на реалізацію владних управлінських функцій у сфері проходження військової служби. Доповідна записка є внутрішнім службовим документом, складеним посадовою особою в межах службових повноважень та субординаційних відносин, і стала невід`ємною частиною процедури прийняття владно-управлінського рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, спір між Позивачем та Міністерством Оборони України за своєю правовою природою є публічно-правовим, оскільки виник з відносин, в яких Міністерство Оборони України виступає як суб`єкт владних повноважень, а Позивач - як військовослужбовець, підпорядкований йому в межах відносин військової служби. Обраний Позивачем спосіб захисту у формулюванні «відкликати доповідну записку» та «відкликати наказ» не змінює публічно-правової природи спору, а фактично є способом оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення, для якого законом встановлено інший порядок судового захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Військова служба є видом публічної служби.

За таких обставин, вимоги Позивача про «відкликання» наказу Міністра Оборони України про притягнення до дисциплінарної відповідальності та «відкликання» доповідної записки, що стала підставою для його видання, за своєю правовою природою є вимогами про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного.

Штучне формулювання позовних вимог як вимог про спростування недостовірної інформації на підставі ст. 277 ЦК України не змінює сутності спірних правовідносин та не може бути підставою для розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що спір між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 186 ЦПК України суд ухвалив:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про спростування недостовірної інформації.

2. Роз`яснити Позивачу, що він має право звернутися з відповідним позовом до адміністративного суду за правилами підсудності, визначеними КАС України.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складання.

Суддя: