Провадження №: 2/755/5069/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Церні В.А.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Пархоменко О.О.

представника відповідача - адвоката Яценко О.С.

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Педагог», Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Педагог» (далі - ЖБК «Педагог»), Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_3 , про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, у якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 05 січня 1990 року по 14 січня 2000 року ОСОБА_1 працював на посаді двірника-наглядача в ЖЕК-901. Згідно розпорядження Дарницької райдержадміністрації міста Києва від 16 квітня 1990 року № 230/І ОСОБА_1 видано ордер № 07872 на право на зайняття слжбового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що є однокімнатною квартирою житловою площею 18,1 кв. м, на сім`ю з трьох осіб. Позивач з сім`єю вселився у вказану квартиру та постійно проживав, зареєстрував своє місце проживання, сплачує комунальні послуги, доглядає за житлом та здійснює поточний ремонт. Оскільки позивач більше 10 років працював у комунальному підприємстві, в силу приписів статті 125 ЖК Української РСР, він не може бути виселений із займаного житлового приміщення після припинення трудових відносин без надання іншого житлового приміщеня. Питання про надання позивачеві іншого житла розглядалося у 1999-2007 році, однак, рішення не прийнято. Інформацію про статус вказаної квартири, як службової, втрачено. Внаслідок адміністративно-територіальної реформи будинок АДРЕСА_3 територіально належить до Дніпровського району міста Києва. Однак, згідно відповіді Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 грудня 2004 року

№ 7-16-до№3506-1, квартира АДРЕСА_1 , як службове житло до Дніпровського району не передавалася. У подальшому повідомлено, що вказаний будинок належить ЖБК «Педагог», квартира АДРЕСА_4 як службова до КП УЖГ Дніпровського району не передавалась. У відповіді від 10 червня 2025 року № 103-5469 на адвокатський запит Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією повідомлено, що рішення про включення та виключення до/з числа службових спірної квартири не приймали, поряд з цим не є розпорядниками інформації за період з 2001 по 2010 рік. Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією у відповіді від 10 червня 2025 року № 101-5286 на адвокатський запит повідомлено, що в наявних журналах обліку службових жилих приміщень відсутні відомості про спірну квартиру, яка територіально знаходить в Дніпровському районі міста Києва. Такод Державне комунальне підприєство по утриманню житлового фонду Дарницького району міста Києва, з яким позивач перебував у трудових відносинах, ліквідовано, його правонаступником є КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва», що також перебуває у стані припинення. Однак, повідомлено, що за результатами вивчення архівних документів запитувана інформація про результати вирішення питання ОСОБА_1 щодо надання йому квартири для постійного проживання відсутня. ЖБК «Педагог» відповіді на адвокатський запит щодо надання інформації про спірну квартиру не надано. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо спірної квартири відсутні. Враховуючи факт безперервного володіння та користування нерухомим майном понад 35 років, позивач вважає, що в нього виникли законні підстави для набуття права власності на цю квартиру. Позивач у

1990 році добросовісно заволодів чужим майном - квартирою АДРЕСА_1 , інші особи на дане майно не претендують, позивач відкрито, безперервно і тривало володіє даним майном, поводиться з ним як власник, закон не обмежує і не забороняє таке набуття права власності, як набувальна давність, тому наявні всі передбачені законом передумови, які є підставою для визнання за позивачем права власності на таке майно.

З огляду на викладене позов просив задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14 жовтня 2025 року на 12-00 год., сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.

01 жовтня 2025 року (вхід. від 02 жовтня 2025 року № 59192) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пархоменко О.О., подала до суду клопотання про долучення доказів, просила долучити до матеріалів справи копію відповіді КП КМР «КМ БТІ» від 22 вересня 2025 року № 062/14-8830.

10 жовтня 2025 року (вхід. № ЕП-11470) до суду від третьої особи ОСОБА_3. надійшла заява про розгляд справи без участі третіх осіб ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4

14 жовтня 2025 року (вхід. № 61994) представник відповідача ЖБК «Педагог» - адвокат

Яценко О.С., подав до суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату.

14 жовтня 2025 року у підготовчому засіданні, протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача, відкладено підготовче засідання до 25 листопада 2025 року до 12-00 год.

14 жовтня 2025 року (вхід. № 61808, передано головуючому судді о 17-00 год.) до суду від представника відповідача - Київської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву. Порядок користування службовими жилими приміщеннями регламентовано статтями 118-126 ЖК Української РСР, Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення», відповідно до пунктів 3, 6 якого рішення про включення/виключення квартир до/із службових жилих приміщень приймається за клопотаннями підприємств, установ, організацій. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміінстрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження на території відповідного району. Також, згідно із пунктами 70, 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їх жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, ордер видається громадянину, на ім`я якого він виданий, та при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Враховуючи викладене та наявні в матеріалах справи докази, просили ухвалити рішення згідно норм чинного законоддавства.

28 жовтня 2025 року (вхід. від 29 жовтня 2025 року № 65419) до суду від представника відповідача ЖБК «Педагог» - адвоката Яценка О.С., надійшов відзив на позовну заяву, з позовними вимогами не згоден, заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 Статуту ЖБК «Педагог» в редакції від 14 березня 1986 року, ЖБК має ціль забезпечити житлом членів кооперативу та членів їх сімей шляхом будівництва одного житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , за власні кошти кооперативу. Пунктом 15 цього Статуту також передбачено, що ЖБК здійснює експлуатацію та ремонт належного йому житлового будинку. Пунктом 19 Статуту передбачено, що жилий будинок і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Таким чином, на момент отримання позивачем службового житла законодавство прямо передбачало право власності ЖБК на будинок вцілому. Додатковим підтвердженням того, що вищевказаний будинок (включаючи і спірну квартиру) побудований за кошти кооперативу слугує довідка від 01 лютого 1971 року, у якій вказано, що з кожного мешканця будинку стягувався платіж на компенсацію будівництва службового житла «двірницької». Право власності на квартири набувають члени ЖБК після повного внесення пайових внесків. ЖБК «Педагог» є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (крім квартир, викуплених членами кооперативу). Спірна квартира

АДРЕСА_4 ніким не викупалась, а тому перебуває у кооперативній власності ЖБК «Педагог». Таким чином, ЖБК «Педагог» є власником спірної квартири.

Службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники. У даному випадку наявне рішення Виконкому Радянської районної ради депутатів трудящих від 07 вересня 1970 року

№ 1252, яким затверджено спірну квартиру як службове приміщення - двірницьку. ЖБК «Педагог» як власник будинку (в тому числі спірної квартири) не зверталось до виконкому місцевої ради із клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_4 з числа службових, а, відповідно, виконком місцевої ради не приймав рішення про її виключення з числа службових. Таким чином, на даний час спірна квартира досі має статус службової, а факт проживання у ній позивача не є підставою для втрати такого статусу.

У даному випадку спірна квартира було передана як службове житло за волею власника - ЖБК «Педагог». З урахуванням викладеного, позивач набув права користування квартирою як службовим житлом внаслідок виконання службових обов`язків, а квартира належить ЖБК «Педагог» та зберігає статус службової, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене у задоволенні позову просили відмовити та стягнути з позивача судові витрати.

25 листопада 2025 року у підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пархоменко О.О., подала клопотання про витребування доказів, а саме: просила витребувати у ЖБК «Педагог» оригінал Рішення Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих міста Києва від 07 вересня 1970 року № 1252. Також адвокат Пархоменко О.О. повідомила, що направила відповідний адвокатський запит, проте на даний час відповіді не отримала, тому долучить його до матеріалів справи після отримання.

25 листопада 2025 року у підготовчому засіданні, протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання адвоката Пархоменко О.О. задоволено, зобов`язано відповідача ЖБК «Педагог» надати оригінал письмового доказу - Рішення Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих міста Києва від 07 вересня 1970 року № 1252.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пархоменко О.О., проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечували, інших заяв та клопотань по справі не мають.

Представник відповідача ЖБК «Педагог» - адвокат Яценко О.С., проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечував, заяви та клопотання по справі відсутні.

Відповідач - Київська міська рада, свого представника у підготовче засідання не направили, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином. У відзиві на позовну заяву просили розглядати справу без участі представника Київської міської ради.

Третя особа - ОСОБА_2., проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечувала, заяви та клопотання по справі відсутні.

Третя особа - ОСОБА_3 , у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином, у заяві від 10 жовтня 2025 року просив розглядати справу без своєї участі та без участі малолітнього ОСОБА_4 .

Третя особа - ОСОБА_4 , у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином, законний представник малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , у заяві від 10 жовтня 2025 року просив розглядати справу без їх участі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 січня 2026 року на 14 год. 00 хв.

20 січня 2026 року у судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Наступне судове засідання призначено на 25 лютого 2026 року на 11 год. 30 хв.

25 лютого 2026 року, у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні суду, судове засідання знято з розгляду. Наступне судове засідання призначено на 12 березня 2026 року на 11 год. 00 хв.

12 березня 2026 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник- адвокат Пархоменко О.О. заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві.

Додатково зазначила, що ордер на вселення у жиле приміщення не є правовстановлюючим документом на дане житло, лише отримання особою такого документа не призводить до виникнення в неї права на користування приміщенням, що у ньому зазначене, оскільки відповідні права щодо квартири виникають у особи в силу фактичного вселення її у певне приміщення, здійсненого на підставі чинного ордера та наступного укладення договору найму жилого приміщення щодо такого житла. Матеріалами справи підтверджено, що позивач добросовісно, на підставі ордеру, заволодів житловим приміщенням і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, починаючи з 1990 року і по теперішній час. Вказані вище обставини, за відсутності договору оренди відповідають встановленим критеріям добросовісності та безтитульності володіння вказаним майном. Стороною відповідача не заперечується, що позивач вселився до спірної квартири, постійно в ній проживає, несе витрати на її утримання, ніколи не приховував свого володіння квартирою. Матеріалами справи підтверджується факт реєстрації позивачем свого місця проживання за адресою спірної квартири, виписки рахунків за спожиті житлово-комунальні послуги на ім`я позивача. Відповідач посилається на те, що володіння квартирою обумовлено волею ЖБК, відповідно підтверджує відкритість володіння квартирою та не заперечує своєї обізнаності щодо цього. Також матеріалами справи підтверджується та не оспорюється стороною відповідача, що позивач після вселення у 1990 році проживає у спірній квартирі до теперішнього часу. Заперечень щодо тривалості проживання відповідачем не висловлено, доказів переривання вказаного строку матеріали справи не містять. Оскільки спірна квартира є окремим об`єктом цивільних прав, є нерухомим майном, право власності на яке підлягає державній реєстрації, враховуючи, що з часу побудови будинку та протягом більше ніж 50 років за жодною особою не зареєстровано право власності, відсутні підстави вважати вказану квартиру власністю відповідача або будь-якої іншої особи. Спірна квартира є окремим, ізольованим житлом, не є допоміжнім приміщенням багатоквартирного будинку, тому підстави вважати її спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, право власності на яке не підлягає державній реєстрації, а виникає в силу закону, відсутні. Спірна квартира ніким не викуплялася. Не існує третіх осіб, які мали б певні цивільні права, наявність яких створює правомірну та обґрунтовану перешкоду у реалізації позивачем його претензій на спірне житло. Також матеріали справи не містять доказів віднесення спірної квартири до службового житла. Спірна квартира як службове житло до Дніпровського району та до КП по УЖГ Дніпровського району не передавалась, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація рішення про включення та виключення до/з числа службових квартири не приймала, інформація про надання позивачу квартири для постійного проживання у КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» відсутня. Таким чином, спірна квартира не обліковується як службове житло. Включення спірної квартири до числа службових мало бути здійснено виконавчим комітетом Ради народних депутаті за місцем знаходження приміщення та його облік як службового житла не здійснювався.

Представник відповідача ЖБК «Педагог» - адвокат Яценко О.С., у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Додатково зазначив, що ЖБК «Педагог» організований при Київському державному педагогічному інституті ім. Горького, який у 1991 році перейменовано на Київський державний педагогічний університет ім. Драгоманова, адреса розташування навчального закладу відносилась до Радянського району міста Києва, саме через це відповідне рішення від 07 вересня 1970 року № 1252 про затвердження вказаної квартири в якості службової прийнято саме Радянською районною радою депутатів трудящих міста Києва. Вказане рішення прийнято за 18 років до дати прийняття постанови Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37, тому на нього не розповсюджує свою дію Положення № 37.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до правонаступника Радянської районної ради депутатів трудящих міста Києва чи архівних установ щодо затвердження спірної квартири як службового житла.

Рішенням від 07 вересня 1970 року № 1252, згідно протоколу № 3 рішення загальних зборів членів ЖБК «Педагог» від 30 жовтня 1968 року, затверджено однокімнатну квартиру № 58, пл. 18,3 кв. м на першому поверсі як службове приміщення - двірницьку. Також факт належності даного житла до службового підтверджується долученими до матеріалів справи: рішенням від 07 вересня 1970 року

№ 1252 та ордером від 17 травня 1990 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також підтвердив, що вселявся до житла як до службового. Відповідач також визнає, що вказане житло є службовим. Таким чином, проживання позивача та членів його сім`ї у спірній квартирі після припинення трудових відносин не свідчить про законність такого використання, а власник майна не втрачає права володіння.

Третя особа - ОСОБА_2 , 12 березня 2026 року у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач - Київська міська рада, свого представника у судове засідання не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. У відзиві на позовну заяву просили розглядати справу без участі представника Київської міської ради.

Третя особа - ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у заяві від 10 жовтня 2025 року просив розглядати справу без свої участі та без участі малолітнього ОСОБА_4 .

Третя особа - ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, законний представник малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , у заяві від 10 жовтня 2025 року просив розглядати справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вислухаши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, суд встановив таке.

Рішенням Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих міста Києва від

07 вересня 1970 року № 1252 «Про затвердження службового приміщення призначеного для проживання двірника ЖБК «Педагог»», згідно рішення загальних членів ЖБК «Педагог» від 30 жовтня 1968 року протокол № 3, про виділення однокімнатної квартири АДРЕСА_4 площею 18,3 кв. м на 1 поверсі як службового приміщення призначеного для проживання двірника, виконком Радянської райради депутатів трудящих, вирішив затвердити, згідно протоколу № 3 рішення загальних зборів членів ЖБК «Педагог» від 30 жовтня 1968 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , площею 18,3 кв. м, на першому поверсі як службове приміщення - двірницьку.

До матеріалів справи долучено копію статуту ЖБК «Педагог», організованого при Київському державному педагогічному інституті ім. А.М. Горького, зареєстрованогоУправлінням житлово-будівельних кооперативів виконкому Київської міської ради народних депутатів 14 березня 1986 року за № 29.

У пункті 1 Статуту зазначено, що ЖБК «Педагог» організований при Київському державному педагогічном уінституті ім. А.М. Горького відповідно до рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів від 06 лютого 1967 року № 115 і введений в експлуатацію рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 31 грудня 1969 року № 2339. ЖБК «Педагог» націлений забезпечити житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного житлового будинку серії АДРЕСА_5 » за адресою: АДРЕСА_3 з надвірними спорудами за власні кошти кооперативу за допомоги банківського кредиту, а також для подальшої експлуатації і управління цим будинком.

ЖБК «Педагог» здійснює експлуатацію та ремонт належного йому житлового будинку (будинків) та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самоокупності (пункт

15 Статуту).

Пунктом 19 Статуту встановлено, що житловий будинок (будинки) та надвірні споруди належать ЖБК «Педагог» на праві кооперативної власності і не можуть бути вилучені, продані че передані ним як вцілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за виключенням передачі, що здійснюється при ліквідації кооперативу.

Згідно копії наказу Управління житлового господарства Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів від 04 січня 1990 року № 19К, ОСОБА_1 прийнято на роботу з 05 січня 1990 року в ЖЕК-901 двірником-наглядачем будинків з окремою оплатою праці.

До матеріалів справи також долучено копію сторінки № 4,5 з трудової книжки серії

НОМЕР_1 , де міститься запис № 4 від 03 травня 1990 року про переведення в ЖЕК-905 двірником-наглядачем будинків на підставі наказу від 26 квітня 1990 року № 221-п, та запис № 5 від 01 липня

1992 року про перейменування Управління житлового господарства у Державне комунальне підприємство по утриманню житлового фонду на підставі наказу від 31 липня 1992 року № 135.

Суд враховує, що особи власника трудової книжки не зазначено, копії першої сторінки не надано.

Судом встановлено, що 17 травня 1990 року Виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів видано ордер № 07872 на право на зайняття службового житлового приміщення на ім`я ОСОБА_1 , який працює в ЖЕК-901 двірником-наглядачем, про те, що йому надається службове приміщення на період роботи на даній посаді, сім`я якого складається з трьох осіб на право на зайняття однієї кімнати в окремій квартирі АДРЕСА_1 видано на підставі рішення Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів від 16 квітня 1990 року № 230. На зворотньому боці ордеру зазначено, що сім`я складається з: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син).

До матеріалів справи також долучено копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 09 червня 2001 року, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наявний штамп від 22 травня 1990 року про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

У квітні 1999 року, листом за вих. № 13/437, Державним комунальним підприємством по утриманню житлового фонду Державної адміністрації Дарницького району міста Києва щодо питання про надання квартири двірнику-наглядачу, який працює в будинку, Голову правління ЖБК «Педагог» повідомлено, що квартира буде надана по закінченню строку відпрацювання до 05 січня 2000 року.

25 листопада 1999 року, вих. № 3-357/13, Державним комунальним підприємством по утриманню житлового фонду Державної адміністрації Дарницького району міста Києва у відповідь на звернення ОСОБА_2 повідомлено, що питання про виділення квартири буде вирішено при наявності в ДКП по УЖФ квартири поточного звільнення, про що повідомлено голову ЖБК «Педагог».

З листа Державного комунального підприємства по утриманню житлового фонду Державної адміністрації Дарницького району міста Києва від 18 серпня 2000 року, вих. № 13/840, встановлено, що у відповідь на звернення Голови правління ЖБК «Педагог» від 09 серпня 2000 року повідомлено, що ДКП по УЖФ на даний час не має можливості відселити ОСОБА_1 так як Дарницька районна державна адміністрація відмовила у переведенні з маневреного фонду до житлового однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 . ДКП по УЖФ вдруге буде виносити питання на житлову комісію Дарницької РДА про переведення квартири АДРЕСА_7 з маневреного фонду в житловий.

Судом також встановлено, що Державне комунальне підприємство по утриманню житлового фонду Державної адміністрації Дарницького району міста Києва листом від 22 лютого 2001 року, вих. № 13/243, повідомило ОСОБА_1 , що неодноразово зверталося до РДА з проханням відселити ОСОБА_1 в квартиру маневреного фонду, в зв`язку з тим, що в ДКП по УЖФ квартир поточного звільнення немає. ДКП по УЖФ може вирішити питання відселення двірника ОСОБА_1 лише при наявності вільних квартир.

Листом Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 грудня 2004 року, вих. № 7-16-до №3506-1, ОСОБА_2 повідомлено, що будинок належить ЖБК на самообслуговуванні «Педагог». ОСОБА_1 протягом 10 років працював двірником-наглядачем в Державному комунальному підприємстві по утриманню житлового господарства Дарницького району міста Києва і, згідно інформації наданої керівництвом ЖБК «Педагог», зазначена квартира була надана сім`ї на підставі договору між ЖБК «Педагог» та Дарницьким комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дарницького району міста Києва, на період роботи двірником. Після проведення розподілу районів в

2001 році будинок АДРЕСА_3 ) територіально відійшов до Дніпровського району міста Києва, але квартира АДРЕСА_4 , як службове житло, до Дніпровського району не передавалась. Питання відселення родини, з наданням помешкання для постійного проживання, повинно вирішувати керівництво того підприємтсва, з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах.

У листі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва від 21 лютого 2006 року, вих. № 3-35-222, у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо поліпшення житлових умов зазначено, що будинок АДРЕСА_3 ) належить ЖБК, який знаходиться на самообслуговуванні. Квартира КП по УЖГ Дніпровського району як службова не передавалась, у трудових відносинах з підприємством заявник не перебував. У зв`язку з викладеним запропоновано звернутися до підприємства, з яким заявник перебував у трудових відносинах і отримував службове житло.

Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація у листі від 11 жовтня 2007 року,

вих. № 10-73-670/63, у відповідь на звернення ОСОБА_2 , що надійшло з «Call-центру», зазначила, що будинок АДРЕСА_3 ) належить ЖБК «Педагог», який знаходиться на самообслуговуванні. Квартира як службова до КП по УЖГ Дніпровського району не передавалась, заявник в комунальному підприємстві не працював, тому підприємство надати житло не може.

10 червня 2025 року, вих № 103-5469, Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією у відповідь на адвокатський запит адвоката Пархоменко О.О. від 02 червня 2025 року повідомлено, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09 вересня 2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами у місті Києві» (зі змінами), припинено шляхом ліквідації Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію, правонаступника не визначено. Враховуючи викладене, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація не є розпорядником інформації за період з 2001-2010 років. За період з 01 січня 2011 року по 09 червня 2025 року Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація рішення про включення та виключення до/з числа службових квартири АДРЕСА_1 не приймала.

У відповіді Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 10 червня 2025 року, вих. № 101-5286, на адвокатський запит адвоката Пархоменко О. від 02 червня 2025 року зазначено, що райдержадміністрація є розпорядником інформації, яка створена або отримана в процесі здійснення нею своїх повноважень, та яка перебуває у її володінні. У наявних журналах обліку службових жилих приміщень відсутні відомості про квартиру АДРЕСА_1 , яка територіально знаходиться у Дніпровському районі міста Києва. Райдержадміністрація в межах компетенції здійснює облік службового житла, що знаходиться в Дарницькому районі міста Києва.

З матеріалів справи також встановлено, що у відповідь на адвокатський запит адвоката Пархоменко О.О. від 02 червня 2025 року Комунальним підприємтвом «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» листом від 24 червня 2025 року, вих. № 61, повідомлено, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 23 травня 2018 року № 838/4902 «Про реорганізацію комунальних підприємств шляхом приєднання» від 27 серпня 2018 року № 1555 утворено комісію з реорганізації КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» (), та затверджено її склад. За результатами вивчення архівних документів встановлено, що запитувана інформація про результати вирішення питання ОСОБА_1 щодо надання йому квартири для постійного проживання, відсутня в архіві підприємства.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 серпня 2025 року № 440571133, інформації про нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , не знайдено.

Згідно відповіді КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22 вересня

2025 року, вих. № 062/14-8830, за даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , відсутня.

До матеріалів справи також долучено рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, спожитих за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 2010 року, та відповідні квитанції про сплату, платником зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що станом на 12 серпня 2025 року за вказаною адресою зареєстровано 4 особи, з яких 3 особи зареєстровано з 22 травня 1990 року та 1 малолітня особа особа з 11 серпня 2023 року.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище тобто передбачених чинним законодавством умов у їх сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Відповідно до статті Закону України «Про кооперацію» кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

За визначеннями статті 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Згідно із статтею6 Закону України «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Статтею 8 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, ЖБК «Педагог» організований при Київському державному педагогічном уінституті ім. А.М. Горького відповідно до рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів від 06 лютого 1967 року № 115 і введений в експлуатацію рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 31 грудня 1969 року № 2339.

До матеріалів справи долучено копію статуту ЖБК «Педагог» у редакції від 14 березня 1986 року, положеннями якого визначено, що основним завданням діяльності кооперативу є забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 з надвірними спорудами за власні кошти кооперативу за допомоги банківського кредиту, а також для подальшої експлуатації і управління цим будинком. Житловий будинок (будинки) та надвірні споруди належать ЖБК «Педагог» на праві кооперативної власності і не можуть бути вилучені, продані че передані ним як вцілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за виключенням передачі, що здійснюється при ліквідації кооперативу.

Рішенням Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих міста Києва від

07 вересня 1970 року № 1252 «Про затвердження службового приміщення призначеного для проживання двірника ЖБК «Педагог»», згідно рішення загальних членів ЖБК «Педагог» від 30 жовтня 1968 року протокол № 3, про виділення однокімнатної квартири АДРЕСА_4 площею 18,3 кв. м на 1 поверсі як службового приміщення призначеного для проживання двірника, виконком Радянської райради депутатів трудящих, вирішив затвердити, згідно протоколу № 3 рішення загальних зборів членів ЖБК «Педагог» від 30 жовтня 1968 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , площею 18,3 кв. м, на першому поверсі як службове приміщення - двірницьку.

У пункті 19 Постанови Ради Міністрів Української РСР від 28 жовтня 1982 року № 515 «Про житлово-будівельну кооперацію» зазначено, що житлово-будівельні кооперативи здійснюють експлуатацію і ремонт належних їм будинків на засадах самооплатності. Постановлено також виконкомам місцевих Рад народних депутатів, серед іншого, виділяти службові жилі приміщення для працівників, безпосередньо зайнятих експлуатацією кооперативних жилих будинків, переданих на обслуговування житлово-експлуатаційним організаціям виконкомів місцевих Рад народних депутатів.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні відомості про зміну статусу службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_4 на першому поверсі житлового будинку № 6 ЖБК «Педагог»» (двірницької), включення її до приватного чи громадського житлового фонду, передачу у власність іншим особам чи организаціям.

Тобто, спірна квартира з часу завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку перебуває у власності ЖБК «Педагог» та з 07 вересня 1970 року має статус службового приміщення - двірницької.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Управлінням житлового господарства Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів на посаді двірника-наглядача будинків ЖЕК-901 з січня 1990 року. Сторони вказаного факту не заперечували.

17 травня 1990 року ОСОБА_1 , який працював в ЖЕК-901 двірником-наглядачем, Виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів видано ордер № 07872 на право на зайняття службового житлового приміщення - однієї кімнати в окремій квартирі АДРЕСА_1 , на період роботи на даній посаді. Ордер видано на підставі рішення Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів від 16 квітня 1990 року № 230.

Суд також враховує, що обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 також підтвердив, що спірне житло було надано йому як службове.

З долученого до матеріалів справи листування між Державним комунальним підприємством по утриманню житлового фонду Державної адміністрації Дарницького району міста Києва, Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та ОСОБА_1 , його дружиною ОСОБА_2 за період з 1999 року по 2007 рік (включно) встановлено, що останні були обізнані про надання спірного житла як службового, зверталися до підприємств, установ та організацій щодо поліпшення житлових умов та надання іншого житла.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та члени його сім`ї були вселені в спірне житло на підставі ордеру у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах з Управлінням житлового господарства Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів на посаді двірника-наглядача будинків ЖЕК-901, тобто позивач отримав квартиру у користування на період роботи, квартира має статус службового житла, що підтверджується рішенням Рішенням Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих міста Києва від 07 вересня 1970 року № 1252 «Про затвердження службового приміщення призначеного для проживання двірника ЖБК «Педагог»», володіння ОСОБА_1 спірним майном не може вважатися безтитульним.

Матеріали справи також не містять доказів того, що станом на дату звернення позивача до суду квартира, яка перебуває у його користуванні, втратила статус службової.

Вказані обставини унеможливлюють визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до положень статті 344 ЦК України.

Сам по собі факт користування ОСОБА_1 квартирою, утримання її в належному стані, проведення поточних ремонтів, здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є правовою підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю (постанова Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 337/4725/18).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті

77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття

79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ЖБК «Педагог», Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 190, 319, 328, 344 Цивільного кодексу України, Законом України «Про кооперацію», статтями 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 133, 141, 209, 210, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Педагог», Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання:

АДРЕСА_8 .

Відповідач - Житлово-будівельний кооператив «Педагог», ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вул. Бориса Мартоса, буд. 6, м. Київ, 02002

Відповідач - Київська міська рада, ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044.

Третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса проживання:

АДРЕСА_8 .

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса проживання:

АДРЕСА_8 .

Третя особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не зазначено, адреса проживання: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова