печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7207/13-ц
пр. № 4-с-36/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Литвинової І. В.

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві скаргу представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Дорошенка Є.В. на дії/бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту та зобов`язання вчинити дії у ВП № 46511539 від 16.02.2015 року, -

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Дорошенко Є.В. звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (в подальшому було змінено назву на Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Рудик В.В. щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , - «на все нерухоме майно», який був накладений згідно постанови про арешт майна від 20.02.2017 державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудик В.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 16.02.2015, номер запису про обтяження 19129652 від 21.02.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; та зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рудик В.В., а у випадку нездійснення ним повноважень державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - уповноважену особу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , - «на все нерухоме майно», який був накладений згідно постанови про арешт майна від 20.02.2017 державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудик В.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 16.02.2015 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження НОМЕР_3 від 21.02.2017 про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження.

В обґрунтування скарги, заявник вказує, що у Печерському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року з примусового виконання рішення Печерського районного суду від 18 грудня 2013 року у справі 757/7207/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" безпідставно отриманих коштів в розмірі 253 714 доларів США та 3441 гривні у відшкодування судових витрат.

В межах вказаного виконавчого провадження постановою від 20 лютого 2017 року на все належне ОСОБА_1 майно було накладено арешти та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року).

Постановою Печерського РВДВС у м. Києві від 22 березня 2017 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу).

Згадане виконавче провадження було знищено за закінченням строку зберігання, однак органи ДВС не скасували арешти, накладені з метою виконання виконавчого документу.

31 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту з її майна.

17 серпня 2021 року, у відповідь на вказану заяву боржника, Печерський РВДВС у м. Києві повідомив про відсутність у виконавця законодавчо визначених підстав зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 . Арешт може бути знятий за рішенням суду.

Також заявник зазначає, що поза межами виконавчого провадження вона врегулювала заборгованість з АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Доказом погашення заборгованості є лист-повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18 лютого 2020 року, вих. № 11а-120/23/62, в я кому зазначено, що заборгованість між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , врегульована. Про таке врегулювання було повідомлено Печерський РВДВС у м. Києві.

Оскільки заборгованість було врегульовано, правових підстав не скасовувати арешти з майна боржника у Печерського РВДВС у м. Києві не було, а тому на думку заявника, відмова у знятті арешту з майна ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватися своїм правом власності.

Посилаючись на викладене, заявник просив визнати бездіяльність Печерського РВДВС у місті Києві, що полягає у не знятті арешту з належного ОСОБА_1 майна, накладеного у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року неправомірною та зобов`язати уповноважену особу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти такий арешт.

Представник заявника подав клопотання про розгляд справи без його участі, просив скаргу задовольнити.

Від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги скарги просив задовольнити.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися, однак про час, дату і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши скаргу у межах ініційованого питання, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і дійшов до наступного висновку.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" безпідставно отриманих коштів в розмірі 253 714 доларів США та 3441 гривню у відшкодування судових витрат. Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що кошти боржником були отримані за кредитними договорами №014/0983/81/60351 від 06.09.2007 р. та №014/0983/81/60352 від 06.09.2007 р.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року залишено без змін.

На виконання цього судового рішення 14 квітня 2014 року було видано виконавчий лист № 757/7207/13-ц.

Для виконання вказаного виконавчого листа у Печерському РВДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року та постановою від 20 лютого 2017 року на все належне ОСОБА_1 майно було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року).

Постановою Печерського РВДВС у м. Києві від 22 березня 2017 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка була чинною на момент повернення виконавчого документа), яка передбачала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито провадження, повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Матеріали виконавчого провадження НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року були знищені, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, за закінченням строку зберігання.

Згідно листа-повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18 лютого 2020 року, вихідний номер 11а-120/23/62, заборгованість між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 врегульована. Про таке врегулювання було повідомлено орган ДВС. Претензії від стягувача не надходили. Відкритих виконавчих проваджень, на момент розгляду даної справи, відносно ОСОБА_1 за виконавчим листом №757/7207/13-ц від 14 квітня 2014 року, немає.

З моменту повернення Печерським РВДВС у м. Києві (22 березня 2017 року) виконавчого документу стягувачу, АТ «Райффайзен Банк Аваль» не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа №757/7207/13-ц від 14 квітня 2014 року.

31 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту з її майна. Однак Печерський РВДВС у м. Києві повідомив про відсутність законодавчо визначених підстав у державного виконавця зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду (ст. 447 ЦПК України).

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 31 липня 2021 року про зняття арешту з майна, у зв`язку з врегулюванням заборгованості поза межами виконавчого провадження, уповноважені особи Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовилися зняти арешт з майна боржника.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

В заяві про зняття арешту з майна зазначено, що заборгованість між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 врегульована у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року, яке є завершеним та матеріали якого знищено виконавчою службою.

За таких обставин суд обґрунтовано вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 8 років) нескасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності підтвердження повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документа, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких документів стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного суд вважає, що незняття Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органів державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешти з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність доказів виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд доходить висновку про визнання бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арештів з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені у цьому рішенні мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 02 квітня 2025 року у справі №757/18750/15-ц.

Згідно з частиною другою ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За частиною першою ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За частиною другою ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 18, 39, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-452 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Дорошенка Є.В. на дії/бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту та зобов`язання вчинити дії у ВП № 46511539 від 16.02.2015 року, - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код юридичної особи 34979022, місцезнаходження вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, 01011) щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), - «на все нерухоме майно», який був накладений згідно постанови про арешт майна від 20 лютого 2017 року державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рудик В.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року, номер запису про обтяження НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код юридичної особи 34979022, місцезнаходження вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, 01011) зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), - «на все нерухоме майно», який був накладений згідно постанови про арешт майна від 20 лютого 2017 року державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рудик В.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 16 лютого 2015 року та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова