Справа № 204/2143/26
Провадження № 2/204/2601/26 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

23 березня 2026 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Самсонова В.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2026 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності.

Позовна заява передана мені, судді Самсоновій В.В., 11 березня 2026 року цивільною канцелярією суду.

В період з 16 березня 2026 року по 20 березня 2026 року, суддя перебувала на навчанні, у зв`язку з чим питання щодо позовної заяви вирішується у першій робочий день - 23 березня 2026 року.

Під час вивчення матеріалів зазначеної позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства з огляду на таке.

Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 75347270, боржником є ОСОБА_2 . Станом на день подання позову заборгованість за виконавчими провадженнями є значною та підлягає примусовому стягненню. Під час здійснення виконавчих дій виконавцем встановлено, що Відповідачка є співвласницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира перебуває у спільній сумісній власності Відповідачки та її матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Частки співвласників у праві власності не визначені. У зв`язку з невизначеністю частки боржника державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на її частку у спільному майні.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Позивач, звертаючись до суду в позовному провадженні в порядку ст. 433 ЦПК України.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 30.10.2023 у справі № 755/4511/19 виснував про те, що порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, що виконується.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що державний (приватний) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів. На досягнення цієї мети спрямовані правила процесуального закону, що регламентують позовне провадження.

Розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції, за наявності спору про право.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) дійшла висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом у порядку позовного провадження.

Отже, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, то звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 2-9881/02, провадження № 61-8539св21).

У справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає. Стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Разом з тим, зміст позовної заяви не містить обґрунтування всупереч п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України про те, що звернення останнього з вимогою визначити частки у спільному майні відповідачки, а саме квартири, в порядку позовного провадження зумовлено саме наявністю спору про право.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України «Позовна заява повинна містити:

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

У порушення вимог п. 6, 7, 8, 9 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем вказаних відомостей не зазначено в позовній заяві.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Окрім цього, згідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Зі змісту позову вбачається, що він має очевидно майновий характер та стосується виділення частки боржника із спільного нерухомого майна, тобто спору щодо частки боржника у нерухомому майні, а тому визначення ціни позову у даному конкретному випадку є обов`язковим, крім того входить у коло повноважень державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, та не суперечить вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Зазначення ціни позову є суттєвим виходячи з того, що на підстави вказаної компоненти суд за наслідками розгляду справи, окрім іншого, вирішує питання про розподіл судових витрат тощо.

Проте, в позовній заяві позивач вказує, що позов не містить вимог майнового характеру.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (тут і далі - Закон в редакції на час подання позову) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті4 Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1331 грн. 20 коп.).

Отже, судовий збір з вимог визначення частки майна визначається з урахуванням вартості спірного майна.

Таким чином, позивачу необхідно надати до позовної заяви докази (оригінал квитанції) про сплату судового збору щодо вимоги майного характеру.

Щодо посилання позивача на п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу для звільнення від сплати судового збору, слід зазначити наступне:

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Однак, як вбачається з матеріалів заяви, предметом даного спору є визнання частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності.

Враховуючи викладене, посилання позивача на зазначену норму закону є безпідставним та помилковим, оскільки характер правовідносин у цій справі не відповідає вимогам, за якими законодавець надає пільги щодо сплати судового збору.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для звільнення від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.ч.1, 2ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строків на їх усунення.

На підставі викладеного, та керуючись 175, 177, ч.1 ст.185, ст. ст. 260, 261 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ним даної ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений строк заява вважатиметься не поданою і буде повернута.

Ухвала суду не підлягає оскарженню і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.В. Самсонова