Справа № 495/7671/25
№ провадження 2/495/1311/2026
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 березня 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Чибукової О.В.

особисто відповідача - ОСОБА_1

справа № 495/7671/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача 78404,67 грн невідшкодована шкода, 6 000,00 грн витрати на оплату експерта, 11400,00 грн витрати на лікування, 10000,00 грн моральна шкода, 1211,20 грн судовий збір.

Стислий виклад позицій позивача та відповідача

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 20 квітня 2025 року за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська та перехрестя вул. Шевченко, сталася ДТП за участю Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 що належить позивачу, Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача.

Цивільно-правова відповідальність водія Mitsubishi Lancer була застрахована в ПрАТ «СК «Перша» за договором № 227968780. Страховик виплатив максимально передбачену договором страхову суму 250000,00 грн двома платежами (203 190,33 грн та 46 709,67 грн).

Судовим експертом у Висновку № 1705Д/25 від 12.06.2025 встановлено розмір матеріальних збитків 328 404,67 грн.

Таким чином, різниця між завданою шкодою та отриманою страховою виплатою становить 78 4044,67 грн.

Крім того, позивач поніс витрати: 6 000,00 грн витрати на оплату експерта, 11 400,00 грн витрати на лікування.

Загальна сума збитків, що підлягає компенсації з відповідача, складає 95 804,67 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу вимогу від 28.07.2025 про відшкодування шкоди. Вимога залишена без задоволення.

Враховуючи викладене, вважає, що наявні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідача.

Крім того, зазначає, що позивач зазнав моральну шкоду через дії та бездіяльність відповідача, а саме: нанесення шкоди внаслідок ДТП, що позбавило можливості нормально користуватися транспортним засобом і вести звичний спосіб життя, отримання тілесних ушкоджень та необхідність проходження медичного лікування, необхідність організації оцінки збитків та витрат на експертизу; підготовку численних звернень до страховика; ігнорування відповідачем добровільного врегулювання спору та відмову компенсувати шкоду понад виплачену страхову суму.

Ці обставини зумовити для позивача тривалі моральні та фізичні страждання, відчуття приниження та беззахисності, а також необхідність звернення за захистом порушеного права до суду.

Таким чином, вважає, що наявні всі елементи цивільно-правової відповідальності за завдання моральної шкоди: факт шкоди, протиправність дій та бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між шкодою та протиправними діями.

Таким чином, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та просить стягнути вказану суму із відповідача.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

21 жовтня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву залишено без руху.

29 жовтня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

03 листопада 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження.

01 грудня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження.

12 березня 2026 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що не відмовляється, що є винуватцем ДТП, але не погоджується покривати медичні витрати, оскільки вони не стосуються ДТП, на місці ДТП приїздили медики і жодного пошкодження здоров`я у позивача не було зафіксовано. Не згодна сплачувати за експертизу, оскільки це була ініціатива власника позивача, шкода спричинена автомобілю зазначена експертом завищена. Вважає, що страхова компанія повністю покрила відшкодування позивачу, тому просить або зменшити суму відшкодування, або взагалі відмовити в її задоволенні.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Відповідно довідки № 268575 про дорожньо-транспортну пригоду цивільно-правова відповідальність водія Mitsubishi Lancer була застрахована в ПрАТ «СК «Перша» за договором № 227968780.

Також відповідно довідки № 268575 про дорожньо-транспортну пригоду автомобіль Mazda CX-5, НОМЕР_1 , отримав такі механічні пошкодження: передня ліва частина; передня нижня частина; передня ліва нижня частина. /а.с. 5/

Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2025 року по справі № 495/2901/25 визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вищеописаної постанови 20.04.2025 о 18:00 годині у м. Білгород-Дністровський по вул. Шабська, водій автомобілю Mitsubishi, керуючи транспортним засобом по другорядній дорозі не надала переваги в русі Mazda, що рухався по головній дорозі та скоїла зіткнення з останнім. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 16.11. правил дорожнього руху та відповідно вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. /а.с 6-7/

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Mazda CX-5, НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу./а.с. 8/

На картку НОМЕР_3 19.06.2025 зараховано страхову виплату зг. страх. акту № 10.001-25-01812 у розмірі 203,190,33 грн./а.с. 9/

На картку НОМЕР_3 24.07.2025 зараховано страхову виплату зг. страх. акту № 10.001-25-01812-1 у розмірі 46709,67 грн./а.с. 9/

Відповідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження КТЗ Mazda CX-5, р.н.: НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту колісного трансопртного засобу Mazda CX-5, р.н.: НОМЕР_1 , пошкодження внаслідок ДТП від 20.04.2025, становить: 494502,42 грн;

ринкова вартість колісного транспортного засобу Mazda CX-5, р.н.: НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, на дату пошкодження у непошкодженому стані, становить 829983 грн;

розмір матеріальних збитків нанесених власнику колісного транспортного засобу Mazda CX-5, рн.н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, становить 328404,67 грн;

ринкова вартість колісного транспортного засобу Mazda CX-5, пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, на дату проведення оцінки у пошкодженому стані) становить: не визначалась на підставі постановленого питання./а.с. 11-40/

Вартість проведеної експертизи склала 6000,00 грн./а.с.41/

Відповідно до акту надання послуг № 38 від 04 червня 2025 року, лазерна коагуляція при периферичній дегенарції сітківки склала 11400,00грн./а.с. 42-43/

Нормативне обґрунтування.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК).

Таким чином, з урахуванням постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2025 року по справі № 495/2901/25, суд вважає доведеним факт того, що шкода завдана позивачу з вини відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що майну позивача автомобілю Mazda CX-5 шкода завдана саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.04.2025.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Частина друга ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина перша статті 1192 ЦК України).

Згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Так, відповідно до висновку експерта розмір матеріальних збитків нанесених власнику колісного транспортного засобу Mazda CX-5, рн.н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, становить 328404,67 грн.

Водночас, страховик виплатив максимально передбачену договором страхову суму 250 000,00 грн.

Таким чином, дійсно різниця між завданою шкодою та отриманою страховою виплатою становить 78 404,67 грн, а отже, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими.

Крім того, позивачем також сплачено 6000,00 грн за проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Суд не погоджується із доводами відповідача про завищений розмір матеріальних збитків нанесених власнику колісного транспортного засобу Mazda CX-5, рн.н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження КТЗ Mazda CX-5, р.н.: НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Mazda CX-5, р.н.: НОМЕР_1 , пошкодження внаслідок ДТП від 20.04.2025, становить: 494502,42 грн;

ринкова вартість колісного транспортного засобу Mazda CX-5, р.н.: НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, на дату пошкодження у непошкодженому стані, становить 829983 грн;

розмір матеріальних збитків нанесених власнику колісного транспортного засобу Mazda CX-5, рн.н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, становить 328404,67 грн;

ринкова вартість колісного транспортного засобу Mazda CX-5, пошкодженого внаслідок ДТП від 20.04.2025, на дату проведення оцінки у пошкодженому стані) становить: не визначалась на підставі постановленого питання.

Судовий експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, про що свідчить підпис судового експерта у висновку № 1705Д/25 від 12.06.2025.

Водночас, відповідач власну експертизу не провела, клопотання про призначення судової експертизи не заявляла.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачем сплачено за проведення експертизи 6000,00 грн, вказані витрати перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою, а тому вони є одним цілим із загальною сумою заподіяних збитків внаслідок ДТП, а отже позовні вимоги в частині стягнення суми за проведену експертизу також підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з лікування у ТОВ «Центр лазерної корекції зору «Тарус».

20.06.2024 набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025, та на підставі набрання чинності якого втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV.

Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У зв`язку з лікуванням потерпілого страховиком відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (пункт 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

З матеріалів справи, а саме довідки про дорожньо-транспортну пригоду, постанови суду встановлено, що у наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зокрема, у постанові від 09 червня 2025 року по справі № 495/2901/25 вказується, що «в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками».

Жодних доказів на підтвердження того, що у наслідок ДТП здоров`ю позивача завдано шкоду, у результаті чого виникла необхідність здійснювати лазерну коагуляцію при периферичній дегенерації сітківки на 2 ока у загальній сумі 11 400,00 грн, матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що матеріалами справи не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортного пригодою, яка мала місце 20 квітня 2025 року, та витратами у розмірі 11 400,00 грн, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на лікування задоволенню не підлягають.

Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступним.

Положенням ст. 23 ЦК України передбачено, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абз. 1 п. З Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Верховний Суд у постанові по справі № 214/7462/20 від 05.12.2022 зазначив, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з постановою Верховного Суду по справі № 761/14285/16-ц від 22 квітня 2019 року: «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними».

З наведеної правової позиції слідує, що сам факт пошкодження майна позивача внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) є вже достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, на думку Верховного Суду, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан Позивача та спричинення душевних страждань.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом.

Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання їй моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження майна.

Отже, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов`язаних з пошкодженням внаслідок неправомірних дій відповідача належного позивачу майна, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у його житті, час та зусилля, які були необхідні позивачу для відновлення попереднього стану, та пов`язані з цим його моральні переживання, суд вважає, що позивачу дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

Вирішення питання щодо судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 (1211,20 під час звернення до суду + 1211,20 грн на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху).

У зв`язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог вимоги щодо стягнення з відповідача суми судового збору на користь позивача підлягають частковому задоволенню, пропорційно розміру задоволених вимог у загальному розмірі 2018,7 грн, що вираховується наступним чином: 105804,67 грн /заявлені позовні вимоги/: 87404,67 грн /задоволені позовні вимоги/= 1,2; 2422,40 грн/ сума сплаченого судового збору/:1,2 = 2018,7 грн.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 95, 263-265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : невідшкодовану шкоду у розмірі 78404,67 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату експерта у розмірі 6 000,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2018,7 грн.

У задоволенні вимог в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на лікування, частині судового збору, частині моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено та проголошено 27 березня 2026 року.

Суддя