Справа № 296/3153/26
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

23 березня 2026 рокум. Житомир

Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Лілія Миколаївна, ознайомившись із позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про зняття арешту з рахунку,

у с т а н о в и л а:

17 березня 2026 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшов позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ТзОВ «ЕкономКомфорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про зняття арешту з рахунку.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 47889857 щодо стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 975,84 гривень, а також судових витрат. У межах вказаного виконавчого провадження стягнення здійснювалось шляхом відрахування частини його пенсії. 14 квітня 2025 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Сума непогашеної заборгованості 24 128,70 гривень.

Крім того, Богунським ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснювалось примусове виконання виконавчого листа Богунського районного суду міста Житомира № 295/10559/17 від 20 грудня 2018 року щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Економ Комфорт» заборгованості в розмірі 58 883,76 гривень (ВП № 55579950). 01 травня 2025 року державним виконавцем у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження № 55579950 завершене.

22 вересня 2025 року позивач дізнався, що при примусовому виконанні вищевказаних виконавчих проваджень на його банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» накладено арешт. На цей же рахунок було зараховано одноразову грошову допомогу по загибелі його сина-військовослужбовця. Внаслідок накладення арешту на рахунок позивач не має доступу до належних йому коштів.

Накладення та подальше збереження арешту коштів позивач вважає незаконним та просить зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Проаналізувавши матеріали позовної заяви, суд дійшов таких висновків.

У статті 447-1 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного».

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21) та в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21).

Суд установив, що спірний арешт накладено державним виконавцем в ході примусового виконання судових рішень Богунського районного суду міста Житомира (виконавчі провадження № 47889857 та № 55579950). У вказаних виконавчих провадженнях позивач ОСОБА_1 є боржником, а тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням викладеного приходжу до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі, оскільки заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження. Також позивачу слід роз`яснити право звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст. 186, 447-1 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и ла :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про зняття арешту з рахунку.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом з позовною заявою та доданими до неї документами, надіслати особі, яка її подала. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК