РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі Панкєєвій Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про виплату компенсації відпустки та відшкодування середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про виплату компенсації відпустки та відшкодування середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2022 у справі №760/3988/22 наказ про звільнення позивача від 01.02.2022 №11-К було визнано незаконним, його скасовано, позивача поновлено на посаді асистента вчителя з 01.02.2022 та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Надалі, як зазначає позивач, наказом директора СЗШ №26 від 14.10.2022 №105-К його було поновлено на посаді асистента вчителя, однак із іншими умовами трудового договору, а того ж дня видано наказ про звільнення №106-К, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.01.2024 у справі №760/16585/22 також було скасовано та позивача повторно поновлено на посаді.

На виконання зазначеного рішення наказом від 31.01.2024 №22-К позивача поновлено на посаді асистента вчителя, після чого 01.02.2024 він подав заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а наказом від 01.02.2024 №27-К його звільнено з посади з 02.02.2024.

Позивач зазначає, що в день звільнення йому було видано розрахунковий лист, однак роботодавцем не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період вимушеного прогулу з 01.02.2022 по 23.09.2022, чим, на його думку, порушено вимоги ст. 9 Закону України «Про відпустки» та ст. 116 КЗпП України щодо проведення повного розрахунку при звільненні.

У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з позовом, і рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.10.2025 у справі №760/10238/24 з Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на користь позивача було стягнуто компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 7 899,53 грн, яку фактично виплачено 28.11.2025.

Разом з тим позивач зазначає, що після набрання законної сили рішенням суду у справі №760/3108/24 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.10.2022 по 31.01.2024 у сумі 92 967,36 грн, яке залишено без змін апеляційною інстанцією 04.06.2025 та виконано 08.08.2025, з`явилась можливість здійснити остаточний розрахунок компенсації за невикористану відпустку з урахуванням виплат за час вимушеного прогулу.

Позивач вважає, що з урахуванням середньоденного заробітку розмір компенсації за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу з 01.02.2022 по 01.02.2024 становить 17 465,25 грн, у зв`язку з чим відповідач має доплатити 468,27 грн за період з 01.02.2022 по 23.09.2022 та виплатити компенсацію за період з 14.10.2022 по 01.02.2024 у сумі 16 996,98 грн.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки остаточний розрахунок при звільненні проведено несвоєчасно, відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП України, у зв`язку з чим відповідно до ст. 117 КЗпП України він має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки належних йому сум за період з 02.02.2024 по 01.08.2024 у розмірі 35 651,20 грн.

З огляду на викладене позивач просить суд зобов`язати відповідача доплатити компенсацію за невикористану відпустку за період вимушеного прогулу з 01.02.2022 по 23.09.2022 у сумі 468,27 грн, виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 14.10.2022 по 01.02.2024 у сумі 16 996,98 грн, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 35 651,20 грн.

23.12.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19.01.2026 Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, як відповідач, надіслав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про виплату компенсації відпустки та відшкодування середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум.

У відзиві відповідач зазначає, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач вказує, що ухвалу суду доставлено до електронного кабінету 27 грудня 2025 року, що є вихідним днем, а тому днем її вручення слід вважати перший робочий день - 29 грудня 2025 року, у зв`язку з чим відзив подано у межах встановленого процесуального строку.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки позивач перебувала у трудових відносинах із Середньою загальноосвітньою школою №26 м. Києва та не перебувала у трудових відносинах із Управлінням освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, яке лише здійснює бухгалтерське обслуговування закладів освіти.

Крім того, відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а розрахунок заявлених до стягнення сум не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року у справі №760/10238/24 на користь позивача вже було стягнуто компенсацію за невикористану відпустку у сумі 7 899,53 грн та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 7 869,35 грн.

Також відповідач посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України.

Щодо розміру заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що позивач працювала на посаді асистента вчителя за сумісництвом на 0,5 ставки, а тому її середньоденний заробіток становив 110,90 грн. На думку відповідача, при визначенні розміру компенсації за невикористану відпустку слід враховувати особливості організації освітнього процесу, тривалість навчального року та кількість навчальних днів, що не перевищує 175 днів на рік.

З урахуванням наведеного відповідач вважає, що компенсація за невикористану відпустку за період вимушеного прогулу з 14.10.2022 по 01.02.2024 має становити 8 384,04 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що при вирішенні питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо співмірності такого відшкодування, з огляду на що просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення суми.

У відзиві відповідач просить прийняти відзив до матеріалів справи, зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 1000 грн.

28.01.2026 до суду надійшла відповідь на відзив У відповіді на відзив позивачка зазначає, що подає її одночасно з клопотанням про поновлення строку на подання відповіді на відзив у справі № 760/35626/25, у зв`язку з об`єктивними поважними та непереборними обставинами, які спричинили пропуск встановленого процесуального строку.

Позивачка зазначає, що у відзиві відповідач навів три основні доводи, на які посилається як на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, а саме:

позов подано до неналежного відповідача;

позовна заява містить необґрунтований розрахунок компенсації;

розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню з метою забезпечення справедливого балансу інтересів сторін.

Щодо зазначених доводів відповідача позивачка зазначає таке.

Стосовно твердження про подання позову до неналежного відповідача позивачка зазначає, що саме Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації є розпорядником коштів місцевого бюджету у галузі освіти та здійснює фінансування закладів освіти, у тому числі Середньої загальноосвітньої школи № 26 м. Києва.

Позивачка вказує, що всі фінансові операції щодо використання бюджетних коштів здійснюються централізованою бухгалтерією Управління освіти, а тому заклад освіти не є самостійним розпорядником коштів. Відповідно до пункту 5 Положення про Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 607 від 27.09.2023 року, Управління освіти здійснює контроль за ефективним використанням бюджетних коштів та забезпечує фінансування закладів освіти.

Щодо доводів відповідача про необґрунтованість розрахунку позовних вимог позивачка зазначає, що оплата праці педагогічних працівників закладів освіти здійснюється відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102.

Згідно з пунктом 68 зазначеної Інструкції місячна заробітна плата педагогічних працівників визначається шляхом множення ставки заробітної плати на фактичне навантаження на тиждень і ділення цього добутку на встановлену норму годин на тиждень, а встановлена при тарифікації заробітна плата виплачується щомісячно незалежно від кількості робочих днів у місяці та незалежно від наявності канікул.

Також пунктом 71 Інструкції № 102 передбачено, що оплата праці педагогічних працівників у період канікул здійснюється з розрахунку заробітної плати, встановленої при тарифікації, що передувала початку канікул. Таким чином, оплата праці педагогічних працівників, у тому числі тих, які працюють за сумісництвом, здійснюється і за період канікул.

Позивачка зазначає, що при розрахунку компенсації за невикористану відпустку необхідно застосовувати порядок, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до пункту 7 цієї постанови обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки або компенсації за невикористану відпустку здійснюється шляхом ділення сумарного заробітку за останні 12 календарних місяців на кількість календарних днів розрахункового періоду за вирахуванням святкових і неробочих днів.

Позивачка наголошує, що відповідач при здійсненні власного розрахунку застосовує поняття «навчальні дні», яке не передбачене жодним нормативним актом, що регулює порядок обчислення середньої заробітної плати або компенсації за невикористану відпустку.

Щодо доводів відповідача про необхідність зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачка зазначає, що підстав для такого зменшення немає, оскільки роботодавець систематично порушував трудове законодавство та не здійснив повний розрахунок у день звільнення.

Позивачка зазначає, що була звільнена 02.02.2024 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку з систематичним порушенням роботодавцем законодавства про працю. У день звільнення вона звернулася до роботодавця із заявою про проведення повного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України, однак відповідач належні суми не виплатив.

Зазначається, що частковий розрахунок було здійснено лише 28.11.2025 року на підставі рішення суду у справі № 760/10238/24, тобто через 21 місяць після звільнення.

Позивачка вказує, що загальний розмір компенсації за невикористану відпустку становить 25364,78 грн, з яких 7899,53 грн було виплачено лише через 21 місяць, а сума 17465,25 грн залишається невиплаченою дотепер.

У зв`язку з викладеним позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про виплату компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки належних при звільненні сум.

У позовній заяві позивачка зазначила, що перебувала у трудових відносинах із Середньою загальноосвітньою школою № 26 м. Києва на посаді асистента вчителя.

Як убачається з матеріалів справи, позивачку було звільнено, однак у подальшому рішеннями суду її було поновлено на роботі, у зв`язку з чим періоди з 01.02.2022 року по 23.09.2022 року та з 14.10.2022 року по 01.02.2024 року були визнані періодами вимушеного прогулу.

Відповідно до трудового законодавства зазначені періоди підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку.

02 лютого 2024 року позивачку було звільнено за власною заявою на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України у зв`язку із систематичним порушенням роботодавцем законодавства про працю.

Позивачка зазначає, що у день звільнення відповідач не провів із нею повного розрахунку, передбаченого статтею 116 Кодексу законів про працю України, а саме не виплатив компенсацію за невикористану відпустку за періоди вимушеного прогулу.

Згідно з матеріалами справи, частковий розрахунок із позивачкою було здійснено лише 28 листопада 2025 року на виконання рішення суду у справі № 760/10238/24, відповідно до якого на користь позивачки було виплачено 7899,53 грн компенсації за невикористану відпустку.

Разом з тим, як зазначає позивачка у позовній заяві та підтверджує розрахунком, доданим до позову, загальний розмір належної їй компенсації за невикористану відпустку становить 25 364,78 грн, у зв`язку з чим невиплаченою залишається сума 17 465,25 грн.

Крім того, позивачка зазначає, що у зв`язку із затримкою проведення остаточного розрахунку при звільненні відповідач зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за час затримки належних звільненому працівникові сум.

Згідно з розрахунком позивачки середньоденний заробіток становить 274,24 грн, у зв`язку з чим розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 35 651,20 грн.

У позовній заяві позивачка просить:

1.Зобов`язати відповідача доплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.02.2022 року по 23.09.2022 року у розмірі 468,27 грн.

2.Зобов`язати відповідача виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 14.10.2022 року по 01.02.2024 року у розмірі 16 996,98 грн.

3.Стягнути середній заробіток за час затримки належних при звільненні сум у розмірі 35 651,20 грн.

До суду надійшов відзив Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому відповідач проти задоволення позову заперечує.

Відповідач зазначає, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки позивачка перебувала у трудових відносинах із Середньою загальноосвітньою школою № 26 м. Києва, а не з Управлінням освіти.

Крім того, відповідач вказує на необґрунтованість розрахунку позовних вимог, оскільки, на його думку, позивачка працювала за сумісництвом на 0,5 ставки, у зв`язку з чим середньоденний заробіток становить 110,90 грн, а розмір компенсації за невикористану відпустку складає 8384,04 грн.

Також відповідач просить суд застосувати принцип співмірності та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 1000 грн.

У відповіді на відзив позивачка зазначила, що доводи відповідача є безпідставними.

Позивачка вказує, що Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації є розпорядником бюджетних коштів та через централізовану бухгалтерію здійснює фінансування закладів освіти, нарахування та виплату заробітної плати працівникам таких закладів.

Крім того, позивачка зазначає, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, відповідно до якого розрахунок здійснюється виходячи з календарних днів розрахункового періоду, а не з поняття «навчальні дні».

Також позивачка зазначає, що відповідач систематично порушував вимоги трудового законодавства, зокрема щодо незаконного звільнення та несвоєчасного проведення остаточного розрахунку.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив, що позивачка перебувала у трудових відносинах із Середньою загальноосвітньою школою № 26 м. Києва на посаді асистента вчителя.

Рішеннями суду позивачку було поновлено на роботі, у зв`язку з чим періоди з 01.02.2022 року по 23.09.2022 року та з 14.10.2022 року по 01.02.2024 року були визнані періодами вимушеного прогулу та підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку.

02 лютого 2024 року позивачку було звільнено за власною заявою на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України.

Судом встановлено, що у день звільнення повний розрахунок із позивачкою проведений не був.

Частковий розрахунок із позивачкою було здійснено лише 28 листопада 2025 року на виконання рішення суду у справі № 760/10238/24.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю та на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і роботодавцем.

Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх належних йому сум провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, роботодавець повинен виплатити працівникові середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим Законом України № 2352-IX внесено зміни до статті 117 КЗпП України, відповідно до яких період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями.

Щодо доводів відповідача про подання позову до неналежного відповідача суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що фінансування закладів освіти здійснюється через Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, яке забезпечує бухгалтерське обслуговування закладів освіти та здійснює нарахування і виплату заробітної плати працівникам таких закладів.

Отже саме відповідач фактично здійснює нарахування та виплату відповідних коштів, а тому доводи відповідача щодо неналежного відповідача суд вважає необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача про неправильність розрахунку компенсації суд зазначає, що обчислення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Використання відповідачем поняття «навчальні дні» не передбачене зазначеним нормативним актом, а тому не може бути покладене в основу розрахунку належних позивачці виплат.

Щодо доводів відповідача про необхідність зменшення розміру середнього заробітку суд зазначає, що відповідно до статті 117 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку має компенсаційний характер та спрямована на захист прав працівника у разі несвоєчасного проведення остаточного розрахунку при звільненні.

При цьому обов`язковою умовою застосування положень статті 117 КЗпП України є встановлення вини роботодавця у невиплаті належних працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

У даній справі відповідач не надав суду належних і допустимих доказів того, що невиплата належних позивачці сум у день її звільнення була зумовлена обставинами, які не залежали від його волі, або виникла з причин, що виключають його відповідальність.

Отже суд доходить висновку, що затримка проведення остаточного розрахунку при звільненні відбулася саме з вини відповідача.

Разом з тим суд враховує, що чинне законодавство обмежує період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні шістьма місяцями.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства щодо проведення остаточного розрахунку з працівником у день звільнення.

Зокрема, підлягають задоволенню вимоги позивачки у частині виплати компенсації за невикористану відпустку за періоди вимушеного прогулу, оскільки обов`язок роботодавця щодо виплати такої компенсації прямо передбачений статтею 83 Кодексу законів про працю України.

Водночас вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню лише у межах періоду, визначеного статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме не більше ніж за шість місяців.

У зв`язку з цим вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку не можуть бути задоволені у повному обсязі.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 83, 116, 117 Кодексу законів про працю України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про виплату компенсації відпустки та відшкодування середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум - задовольнити частково.

Стягнути з Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за періоди:

-з 01 лютого 2022 року по 23 вересня 2022 року у розмірі 468 грн 27 коп.;

-з 14 жовтня 2022 року по 01 лютого 2024 року у розмірі 16 996 грн 98 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строку на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул.. Лондонська, буд. 12, .

Суддя Т.В. Нестеренко