Справа № 274/5146/25
Провадження № 2/0274/537/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"25" березня 2026 р. м. Бердичів
БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
складі: головуючого-судді Хуторної І. Ю.,
з участі секретаря Айрапетян А. А.,
розглянувши в судовому засіданні порядку спрощеного позовного провадження в м. Бердичеві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних, -
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних у сумі 3777,70 доларів США та судові витрати.
Короткий виклад доводів позову
Проте станом на день подачі позову до суду судове вищевказане судове рішення відповідачі не виконали заборгованість за кредитом не сплатили.
Оскільки визначену судовим рішенням заборгованість за кредитним договором відповідачі не сплатили, позивач здійснив за період з 02.04.2017 до 23.02.2022 нарахування 3% річних у сумі 3777,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.06.2025 складає 157995,50 грн.
Борг у розмірі 3777,70 доларів США позивач просить солідарно стягнути з відповідачів.
Відповідачі відзивів на позовну заяву не подавали.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді від 21.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито спрощене позовне провадження.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Вишневської О. І. у матеріалах справи міститься заява, в якій просить проводити розгляду справи без участі представника товариства, надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді.
Відповідачі про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на вебпорталі судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Суд, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд призначив проголошення рішення о 16-00 год. 25.03.2026.
Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.07.2013 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 22 червня 2007 року, що виникла станом на 16 липня 2012 року в розмірі 25691 (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто один) долар США 46 центів, що еквівалентно 205351 (двісті п`ять тисяч триста п`ятдесят одна) гривня 84 копійки, з яких 21427, 75 доларів США - заборгованість по відсотках та 4263 доларів США 71 цент - заборгованість по кредиту (справа № 0603/5045/12) (а.с. 14-16).

Згідно з проведеним ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» розрахунком трьох відсотків річних за прострочення відповідачами грошового зобов`язання за кредитним договором у сумі 25691,46 доларів США за період з 02.04.2017 до 23.02.2022 розмір 3% річних становить 3777,79 доларів США (а.с. 9).

Відповідно до довідки від 04.07.2025 виданої ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» станом на день виготовлення довідки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не погасили заборгованість на виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.07.2013 (справа № 0603/5045/12) про стягнення з них у солідарному порядку на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.07.2007, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого з 18.12.2009 є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (а.с. 39).

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Аналіз доводів сторін, висновки суду

Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову із таких підстав.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Разом з тим, доказів того, що на час розгляду справи виконавче провадження щодо виконання вказаного рішення суду знаходиться у стадії виконання, або відомостей щодо подання звернення у встановлені законом строки до примусового виконання вказаного рішення суду представником позивача суду та що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання не сплив суду не надано.

Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено , що виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості за кредитним договором № 0 від 22.06.2007 на примусовому виконанні у державній виконавчій службі чи у приватного виконавця не перебувають та не перебували.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 у справі №554/9126/20 (провадження №61-13760сво21) зазначено, що тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі №285/3536/20 (провадження №61-261св22).

Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №753/369/21 (провадження №61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

Таким чином, оскільки позивач не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду, відтак він втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду).

Отже, зобов`язання відповідача є задавненим у зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 3% річних були нараховані позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні.

Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без примусового стягнення заявленої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до заявленої вимоги позовної давності (строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання), а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги такого строку.

Крім того, у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, відповідно до якого зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.

У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.

За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.

Факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з відмовою суду в задоволенні заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.

Таким чином, у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» про стягнення 3% річних від простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості слід відмовити, оскільки 3% річних нараховані до вимог, які існують в натуральному зобов`язанні та строк пред`явлення до яких сплинув.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати позивачу не компенсовуються.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення відповідачем може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачкою та третіми особами протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Менделєєва, 12, оф. 94/1, ;

відповідачі:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І. Ю. Хуторна