Справа № 306/2587/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2025 року у складі судді Жиганської Н.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.02.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 599472, відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" надало відповідачу грошові кошти у сумі 20000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним.

Вказує, що 01.02.2024 року між товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" уклали договір факторингу № 01022024-1, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 599472 від 06.02.2023 року.

Відповідач не виконала умови кредитного договору, не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №599472 від 06.02.2023 року у розмірі 166167,98 грн. з яких: 19999,99 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 99 коп.) - заборгованість за тілом кредиту; 146167,99 грн. (сто сорок шість тисяч сто шістдесят сім гривень 99 коп.) - заборгованість за відсотками.

За вказаних обставин позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" загальну суму заборгованості у розмірі 166167,98 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2025 року заявлений позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №599472 від 06 лютого 2023 року у розмірі 166167,98 грн. (сто шістдесят шість тисяч сто шістдесят сім гривень 98 коп.), з яких: 19999,99 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 99 коп.) - заборгованість за тілом кредиту; 146167,99 грн. (сто сорок шість тисяч сто шістдесят сім гривень 99 коп.) - заборгованість за відсотками та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотиристо двадцять дві гривні 40 коп.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження укладання з відповідачем кредитного договору. В матеріалах справи наявна лише довідка про ідентифікацію відповідача, яка не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки надрукована позивачем та її зміст повністю залежить від волевиявлення позивача. Апелянт вказує, що позивач не надав жодного доказу проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Зазначення у тексті договору особистих даних відповідача (прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання відповідачем кредитного договору в електронній формі. Окрім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ним перераховано суми кредитів на рахунок відповідача. В якості доказу перерахування відповідачеві кредиту в сумі 20000 грн. позивачем надано до суду лист фінансової установи ТОВ "Пейтек" щодо успішного перерахування коштів клієнту позивача. Однак, вказаний лист є недостовірним доказом по справі, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також неналежним доказом по справі є відповідь AT КБ «ПриватБанк» від 04.07.2025 року, оскільки така не містить інформації, що платником є позивач. Апелянт вважає, що нарахована позивачем сума по відсотках за користування кредитом є непропорційно великою у відношенні до суми кредиту та не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Також вказує, що позивачем не надано суду належні та допустимі докази понесених витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 06.02.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 599472.

Відповідно до п. 1.1. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №599472 укладення цього договору здійснено сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС товариства.

Вказаним договором сторонами було погоджено суму кредиту в розмірі 20000 грн., строк кредиту, який складає 420 днів, періодичність платежів зі сплати процентів, а саме кожні 30 днів. В договорі, також передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,2% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, та знижену процентну ставку, яка становить 1,32% та застосовується на окремих умовах, визначених у договорі (п.п.1,3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2).

Згідно з пунктом 2.1. договору, кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізів платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Реквізити та підписи сторін вказані в розділі 10 Реквізити та підписи сторін.

Згідно наданої АТ КБ "ПриватБанк" інформації на ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів (вх.№5104 від 15.07.2025 року) судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) на яку здійснено переказ коштів 06.02.20263 року у розмірі 20000 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 599472.

Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №599472 від 06.02.2023 року у розмірі 166167,98 грн. з яких: 19999,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 146167,99 грн. (сто сорок шість тисяч сто шістдесят сім гривень 99 коп.) - заборгованість за відсотками.

01.02.2024 року згідно умов договору факторингу № 01022024-1 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №599472 від 06.02.2023 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно договору факторингу сума боргу відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» становить 166167,98 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 19999,99 грн.; заборгованість за відсотками 146167,99 грн.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 уклала з позивачем Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №599472, у якому сторонами було погоджено суму кредиту, строк кредиту, розмір стандартної та зниженої процентної ставки, періодичність платежів зі сплати процентів; позивач надав докази на підтвердження факту укладення договору споживчого кредиту в електронній формі та видачі ОСОБА_1 кредиту в розмірі 20000 грн., шляхом перерахування на картковий рахунок, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження укладання з відповідачем кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалами справи підтверджується, що відповідачка підписала кредитний договір з використанням нею електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також додаток до нього та паспорт споживчого кредиту, які містять усі істотні умови кредитування, зокрема розмір процентної ставки, строк кредитування та загальну вартість кредиту, а тому вона була належним чином проінформована про умови договору та погодилася з ними.

Договір містить персональні дані відповідачки, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, серію та номер її паспорта, дату його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації місця проживання, дату народження.

Відповідачкою відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України не подано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вказані дані надані не нею, а іншою особою.

Щодо доводів апеляційної скарги про несправедливість у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначених умовами договору відсотків, які суперечать принципу розумності та добросовісності, колегія суддів зазначає наступне.

У ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.

Разом з тим, проценти відповідно до ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про невідповідність визначених умовами договору відсотків положенням Закону України «Про захист прав споживачів», що зумовило порушення його прав як споживача, на думку колегії суддів, не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки відсотки за користування кредитом нараховано відповідно до ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України, а відтак такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів також зауважує, що кредитний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, є чинним, а відтак підлягає обов`язковому виконанню обома його сторонами.

Розмір відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування узгоджено сторонами договору, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

В позовній заяві позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 року, замовлення до договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01.03.2024 року, в якому вказано вартість послуг у розмірі 5000 грн., детальний опис наданих послуг за вищевказаним договором, рахунок на оплату.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, враховуючи категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, дійшов правильного висновку про належність та допустимість доказів підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, та обґрунтовано їх задовольнив в сумі 5000 грн.

Таким чином рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: