Справа №156/1448/25
Провадження №2/155/183/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2026 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.

при секретарі судового засідання Ревуцької М.В.,

за участю: представника позивача Бацюк О.М.,

представника відповідача Тальчук П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

У С Т А Н О В И В:

На підставі ухвали Іваничівського районного суду Волинської області від 20 грудня 2025 року до Горохівського районного суду Волинської області за підсудністю надійшла позовна заява ТзОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги ТзОВ «Коллект центр» обгрунтовує, що 15 червня 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 4316790 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 18 000 грн, строк кредиту 30 днів, зі сплатою процентів 1,90 % в день.

ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 18 000 грн. Натомість, ОСОБА_1 порушила умови вказаного правочину. 04 лютого 2022 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4316790 від 15 червня 2021 року. Відповідач не виконує свого зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості становить 59 357,58 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 18 000,00 грн., заборгованість за процентами - 41 040,00 грн, інфляційні збитки - 288,00 грн, нараховані 3 % річних - 29,58 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 59 357,58 грн, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 гривні та 16 000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 24 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача ОСОБА_1 14 січня 2026 року надійшов відзив на позовну заяву в якому остання вважає позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачем не доведено належним чином, що номер телефону, який вказаний у позовній заяві та на який нібито був відправлений одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, дійсно належить їй, а не іншій особі. За умови відсутності належних доказів, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефону є таким, що дійсно належить Відповідачу або є його фінансовим номером телефону. Позивачем не надано жодного доказу направлення ідентифікатора відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Зокрема позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та відповідачем вищезазначеного документу, він був захищений від редагування/зміни будь-якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору.

Позивач до матеріалів позовної заяви додає Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» у редакції від 19.01.2020. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір №4316790 від 15.06.2021.

Крім того, вказує, що зазначений Паспорт споживчого містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору.

Жодних належних доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику (первинні документи) за кредитним договором від Первісного кредитора до позовної заяви долучено не було.

Відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом та вважає, що після спливу строку надання кредиту, а саме - з 14.07.2021, припиняється право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором та інших платежів за цим договором. Жодних доказів, що відбулась пролонгація по кредитному договору, відповідно до його умов, позивач не надав і матеріали справи таких відомостей не містять. Відповідач не вчиняв жодних дій, що свідчили би про його намір пролонгувати строк дії кредитного договору, а позивач відповідних доказів не надав.

Вказує, що позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст.625 ЦК України за період, у який на території України введено карантин, а пізніше воєнний стан, приймаючи положення пунктів 15 та 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, що є неправомірним та підлягає відмові у задоволенні позову в цій частині позову.

Крім того, вважає, що надані позивачем «Реєстри боржників» не є належними доказами наявності заборгованості за оспорюваними кредитними договорами, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлюють реальне виконання чи невиконання зазначених кредитних договорів боржником/відповідачем. Зазначена у них інформація, за умови відсутності первинних документів по кредитному договору, на підставі яких вона складена, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Позивач не надав суду доказів, що підтверджують факт оплати за договором відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, а тому, відповідно, позивач не довів перехід права вимоги за кредитним договором №4316790 від 15.06.2021. Таким чином, відсутність доказів оплати за договором відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 свідчить про недоведення факту передачі права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Коллект центр». Оскільки позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаними кредитним договором №4316790 від 15.06.2021 у розмірі, зазначеному у позовній заяві, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в розмірі 6 000,00 грн за підготовку відзиву на позовну заяву та 8 000,00 грн участь адвоката у судових засіданнях просить стягнути з позивача при цьому зазначив, що докази судових витрат, які очікуються понести, будуть надані суду протягом 5 календарних днів після прийняття рішення по справі.

Від представника позивача ТОВ «Коллект центр» 19 січня 2026 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, вважає доводи відповідача необґрунтованими. Зазначає, що ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані Відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надані. Вказує, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Крім того, зазначив, що відповідач частково сплачував заборгованість, що свідчить про визнання факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування, сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

Згідно п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом чи відсотків річних.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до Позивача прав вимоги кредитними договорами, укладеними з Відповідачем.

Щодо витрат на правову допомогу про які відповідач зазначає у відзиві, вважає, що стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.

Від представника позивача 19 січня 2026 року надійшла заява про поновлення строку на подачу клопотання про витребування доказів та витребування доказів.

Від відповідача ОСОБА_1 26 січня 2026 року надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів та додаткові пояснення на позовну заяву. В додаткових поясненнях представник відповідача зазначає, що відповідач не погоджується з викладеними обставинами у відповіді на відзив в повному обсязі, оскільки жодних належних доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику (первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») за оспорюваним кредитним договором від первісного кредитору до позовної заяви долучено не було. Зазначає, що нарахування після спливу строку надання кредиту по оспорюваному кредитному договору, а саме - з 15.07.2021 припиняється право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором та інших платежів за цим договором. Вказує, що Правила надання грошових коштів первісним кредитором у позику не підписані відповідачем, в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами ознайомився відповідач та погодився з ними, відтак є недоведеним, що сторони договору обумовили сплату відсотків за понадстрокове користування отриманими у позику коштами.

Жодних доказів, що відбулась пролонгація по кредитному договору, відповідно до його умов, Позивач не надав і матеріали справи таких відомостей не містять. Відповідачем не було за власної ініціативи вчинено відповідну пропозицію (оферту) щодо продовження строку користування кредитом ні за допомогою засобу зв`язків, ні за допомогою письмової форми правочину. У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи зазначеної пропозиції (оферти) відповідача, відтак відсутні й відповідні докази акцептування такої пропозиції (оферти) з боку кредитора. Відповідач не надавав жодної своєї згоди й на автопролонгацію строку користування кредитом. Таким чином, відповідач не вчиняв жодних дій, що свідчили би про його намір пролонгувати строк дії кредитного договору, а позивач відповідних доказів не надав ні за допомогою засобу зв`язків, ні письмово, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.

Крім того, 28 січня 2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких представник просить позовні вимоги задовольнити та зазначає, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін, не надано. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу, оскільки відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит, заперечення відповідачем факту отримання кредитних коштів є недоречними, оскільки позивач частково погашав заборгованість, що додатково підтверджує обізнаність позичальника щодо умов договору та визнання факту укладення договору. Вказує, що на момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору, в тому числі із спірними умовами про продовження строку кредитування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, відповіді на відзив та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини та аргументи наведені у відзиві.

Заслухавши сторони у справі, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №43166790, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом відтворення одноразового ідентифікатора А613001.

Сума кредиту 18 000,00 гривень. Тип кредиту - кредит (п. 1.3 договору).

Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4 договору).

Відповідно до п.1.5 договору тип процентної ставки фіксована.

Згідно з пп.1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Відповідно до пп.1.5.2 договору знижена процентна ставка становить 1,33 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник Програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Згідно з п.1.6 договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Відповідно до п.1.7, пп.1.7.1, 1.7.2 договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою - 24079,41% річних; за зниженою ставкою 5844,50% річних.

Згідно з пп.1.8.1, 1.8.2 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 28260,00 гривень; за зниженою ставкою 25182,00 гривні.

Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку, та що товариство та споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором (п. 1.9 договору).

Відповідно до п.2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п.2.4 договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. договору.

Розділом 4. договору передбачено пролонгацію строку кредиту.

Відповідно до п.4.1 договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Згідно з п.4.2 договору порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача (далі - пролонгація): споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору (пп. 4.2.1 договору);

Відповідно до п.4.3 договору передбачений порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація).

Згідно з пп.4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Відповідно до пп.4.3.2 договору споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.

Крім того, судом встановлено, що відповідач 15 червня 2021 року разом з кредитним договором підписала електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена повна інформація про строки та умови кредитування за кредитним договором, в тому числі, порядок обчислення відсотків за користування кредитом.

Із дослідженого судом договору встановлено, що ОСОБА_1 , уклавши договір, підтвердила, що ознайомилася повністю, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Згідно листа ТзОВ «Контрактовий дім» від 08 жовтня 2025 року №7/16154 вбачається, що ТзОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем у справі належним чином: 15 червня 2021 року о 10:53 перераховано кошти в розмірі 18 000,00 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією сервісу онлайн платежів EasyPay.

Крім того, відповідно до інформації, що надійшла від АТ КБ «Приватбанк» від 11.02.2026 року №20.1.0.0.0/7-260209/78617-БТ, на ім`я відповідача ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Ідентифікаційні дані власника картки: прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , серія та номер паспорта НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , контактні дані НОМЕР_6 . Номер телефону на який відправляється інформація станом на 10 лютого 2026 року: фінансовий номер телефону НОМЕР_6 . Крім того, повідомлено, що по рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 18 000 грн за період з 15.06.2021 - 25.06.2021 р. Вказана інформація підтверджується випискою по рахунку за договором б/н за період 15.06.2021-25.06.2021.

Згідно з карткою обліку договору ТОВ «Авентус Україна», яка містить інформацію за укладеним договором споживчого кредиту №4316790 від 15 червня 2021 року, проценти за кредитним договором за зниженою процентною ставкою 1,33% (пп.1.5.1 договору) нараховані ТОВ «Авентус Україна» за період з 15 червня 2021 року по 14 липня 2021 року (в межах 30 денного строку кредитування) та становлять 7182,00,00 гривень, які відповідач погасила 15 липня 2021 року, однак суму кредиту не повернула та продовжила користування кредитними коштами. Надалі, з 16 липня 2021 року по 12 листопада 2021 року проценти за кредитним договором нараховувались за стандартною процентною ставкою 1,90% та становили 41040,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України).

За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).

У постанові від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Укладений 15 червня 2021 року відповідачем договір про надання споживчого кредиту із ТзОВ «Авентус Україна» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.

Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що ТОВ «Авентус » має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» 04 лютого 2022 року укладено договір факторингу №04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №4316790 від 15 червня 2021 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04-02-01/2022 від 04 лютого 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 59040,00 грн, що складається з 18 000,00 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 41 040,00 гривень - заборгованості за процентами.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року заборгованість становить 59 357, 58 гривень, що складається з 18 000,00 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 41 040,00 гривень - заборгованості за процентами, 288 гривень - інфляційні збитки за користування коштами згідно ст.625 ЦК України, 29,58 грн - нараховані 3 % річних за користування коштами.

У подальшому, 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №4316790 від 15 червня 2021 року.

Відповідно до реєстру боржників до договору №10-03/2023/01 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 59 357, 58 гривень, що складається з 18 000,00 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 41 040,00 гривень - заборгованості за процентами, 317,58 гривень - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача перед ТзОВ «Коллект Центр», станом на 27.10.2025 року заборгованість становить 59 357, 58 гривень, що складається з 18 000,00 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 41 040,00 гривень - заборгованості за процентами, 288 гривень - інфляційні збитки за користування коштами згідно ст. 625 ЦК України, 29,58 грн - нараховані 3 % річних за користування коштами.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 15 червня 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту №4316790 від 15 червня 2021 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на умовах платності й строковості.

Після відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.

Усупереч умовам Договору, відповідно до картки обліку договору ТОВ «Авентус Україна» відповідач здійснив часткову оплату за договором, що підтверджується розрахунком.

Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за договором.

Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «Коллект центр» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості.

Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору.

Як вбачається з копії картки обліку договору (розрахунку заборгованості за договором №4316790 від 15 червня 2021 року, за період з 15 червня 2021 року по 14 липня 2021 року (в межах 30 денного строку кредитування) відповідачу нараховані проценти за кредитним договором за зниженою процентною ставкою 1,33%. 15 липня 2021 року ОСОБА_1 сплатила 7182,00,00 гривень нарахованих процентів. Згодом з 16 липня 2021 року по 12 листопада 2021 року проценти за кредитним договором нараховувались за стандартною процентною ставкою 1,90% та становили 41040,00 грн.

Однак, положеннями п.4.1 договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному пп.4.2 договору, або у порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п 4.3 договору.

Згідно п.4.2.1 договору споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.п.4.2.2. Договору.

Згідно п.4.2.2 договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом.

Згідно п.4.2.3 договору Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлення Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі.

Згідно п.4.2.4 договору у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в пп.4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

Згідно з п.п.4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

У п.п. 4.3.2 договору зазначено, що споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в п.п.4.3.1. договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2 договору.

З огляду на наведене вище, відповідач продовжила строк користування кредитом шляхом сплати процентів, за умовами договору строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Однак, всупереч умовам договору, нарахування процентів здійснювалось з 16 липня 2021 року по 12 листопада 2021 року, хоча мало нараховуватись не більше 90 днів, тобто з 16 липня 2021 року по 13 жовтня 2021 року.

Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, нарахування процентів за договором на дату відступлення прав вимоги у розмірі 41 040,00 гривень є неправомірним, а розрахунок заборгованості повинен виглядати наступним чином: заборгованість за тілом кредиту 18 000,00 грн, заборгованість за відсотками 30 780,00 грн (18000*1,9%*90=30 780,00 грн)

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано.

Наявний у матеріалах справи кредитний договір є дійсним в силу приписів ст. 204 ЦК України, такий правочин є дійсним у повному обсязі, будь-які його положення в судовому чи позасудовому порядку відповідачкою не опорювалися. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Суд також наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція висловлена в постанові ВС від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18.

Отже, відповідачка не сплатила своєчасно грошові кошти для погашення кредиту за договором про надання споживчого кредиту, відтак, не виконала належним чином своїх зобов`язань по укладеному договору, в результаті чого з її вини утворилась зазначена заборгованість, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 48 780,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 18 000 грн, заборгованість за відсотками - 30 780,00 грн.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України із відповідача на користь ТзОВ «Коллект центр» підлягають стягненню нараховані за період з 04 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року 3 % річних в сумі 29,58 грн. та інфляційні збитки в розмірі 288,00 грн.

Наданий стороною позивача розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат проведений із урахуванням п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, а також проведений виключно з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, яка становить 18 000 грн, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання відповідача на п.15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, а не інфляційні витрати.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Колект Центр»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 537 від 01.10.2025 року до договору № 01-07/2024 від 01.10.2025 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів 4000 грн. (2 години вартістю по 2000 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 12000 грн. (4 годин по 3000 грн); витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 16 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 року у справі №824/20/23 висловив правову позицію, що зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні. Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу.

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, а саме в розмірі 8 000,00 гривень, що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2003,68 грн ( 49 097,58/59 357,58*2 422,40 = 2003,68 грн)

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4316790 від 15 червня 2021 року в загальному розмірі 49 097,58 (сорок дев`ять тисяч дев`яносто сім) гривень 58 копійок

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 2 003,68 (дві тисячі три) гривні 68 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (юридична адреса: місто Київ, вулиця Мечнікова, будинок 3, офіс 306, );

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Сметана В.М