ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/31120/25

Провадження № 22-ц/820/830/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому просило: стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №277409 від 22.11.2019 року, в сумі 11165,94 грн., а також судові витрати пов`язані з розглядом справи: судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором №277409 в сумі 11165,94 грн. яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2500 грн., заборгованості за відсотками в сумі 6892,50 грн., інфляційних втрат в сумі 1773,44 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Суд керувався тим, що сторони уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредит, а та, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за надання кредиту. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, то з неї на користь товариства слід стягнути вказану заборгованість.

Врахувавши, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, суд прийшов до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу 2000 гривень, що відповідає критерію реальних судових витрат, та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. понесених у суді першої інстанції та вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу - в апеляційному суді в розмірі 4000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідно до умов договору, оплата за надані адвокатом послуги в сумі 7000 грн. здійснюється у разі ухвалення рішення на користь клієнта. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. На сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення саме неспівмірності таких витрат, а не за ініціативи суду. До суду не поступала відповідна заява/клопотання зі сторони відповідача саме з чітким обґрунтуванням неспівмірності таких витрат. Місцевий суд був не вправі втручатися у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару в силу відсутності доказів невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників у справі не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по кредиту сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п.п. 1-2 частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надано: договір про надання правової допомоги №211100015 від 22.10.2025 року, укладений між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», розрахунок суми судових витрат у справі, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Бачинського О.М. серія ЛВ №001477, копію ордеру адвоката Бачинського О.М. №126970 від 21 жовтня 2024 року, рахунок №1 від 22.10.2025 року, акт №1 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги №211100015 від 22.10.2025 року.

У позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у тому числі на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Відповідно до акту №1 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги №211100015 від 22.10.2025 року, адвокат Бачинський О.М. надав ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» юридичні послуги в суді першої інстанції: підготовка позову у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в тому числі збирання доказів долучених до позову за договором позики, підготовка процесуальних заяв для справи, усні консультації з питань застосування чинного законодавства, загальною вартістю 7000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції враховано конкретні обставини даної справи, її складність, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 у справі №211/3113/16-ц).

Суд першої інстанції враховуючи співмірність складності справи з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), враховуючи ціну позову, середній рівень цін на аналогічні послуги ринку юридичних послуг дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 2000 грн. При цьому суд керувався тим, що визначений ТОВ «ФК «Артеміда» та адвокатом Бачинським О.М. розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а самі матеріали справи доказів щодо підготовки процесуальних заяв для справи не містять, а усні консультації з питань застосування чинного законодавства викладені представником позивача у самій позовній заяві.

Цей висновок місцевого суду ґрунтується на фактичних обставинах справи, з ним погоджується апеляційний суд.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 25 березня 2026 року.

Судді Т.О. Янчук

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко