ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 753/22586/14-ц

провадження № 61-11110св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

заінтересована особа- ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні

за касаційною скаргою адвоката Довженка Валерія Івановича як представника ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Нежури Н. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити первісного стягувача у справі № 753/22586/14-ц за позовом АТ «ОТП Банк» його правонаступником - ТОВ «Діджи Фінанс» за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року, а також стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 25 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» 1 513 777,97 грн.

Як на обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Діджи Фінанс» посилалось на те, що Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 13 липня 2015 року задовольнив вимоги АТ «ОТП Банк» і стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в розмірі 48 144,81 дол. США, заборгованість за відсотками в розмірі 3 909, 66 дол. США, а всього 52 054,47 дол. США, що станом на 16 вересня 2014 рік еквівалентно 676 092,30 грн, і пеню в розмірі 468,91 грн. Апеляційний суд м. Києва рішенням від 11 квітня 2017 року скасував рішення Дарницького районного суду м. Києва в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 і відмовив у цій частині, в решті вимог рішення суду залишив без змін. Рішення набрало законної сили.

22 жовтня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» і АТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № ML-009/070/2007 та права іпотекодержателя за іпотечним договором № PLC-009/070/2007 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 02 липня 2024 року заяву задовольнив. Замінив стягувача АТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 25 листопада 2020 року, відкритому на підставі виконавчого листа №753/22586/14-ц від 22 травня 2017 року з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості.

Рішення суду першої інстанції мотивоване обґрунтованістю і доведеністю заявлених вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 28 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Довженком В. І., задовольнив частково. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» про залучення правонаступника повернув особі, яка її подала, без розгляду. В задоволенні заяви адвоката Довженка В. І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про розподіл судових витрат відмовив.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» не підписане належним чином (власноручно), не відповідає вимогам частини другої статті 183 ЦПК України, тому підлягає поверненню без розгляду особі, яка його подала.

Використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису процесуальним законом не допускається, факсимільний підпис не підтверджує підписання процесуального документа заявником та не свідчить про волевиявлення особи на підписання документа.

ОСОБА_1 зробив заяву про стягнення судових витрат у розмірі 50 000,00 грн, проте до закінчення розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження їх понесення.

Київський апеляційний суд додатковою постановою від 17 жовтня 2025 року стягнув з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 242,00 грн. В іншій частині заяви ОСОБА_1 відмовив.

Додаткова постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 не надав документів про оплату правничих послуг до моменту ухвалення судом постанови, хоча мав їх у розпорядженні. Обґрунтованих причин неподання цих доказів до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції не зазначив.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Довженко В. І. як представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року, в частині вирішення заяви відповідача про розподіл судових витрат , а також у мотивувальній частині, та в оскаржуваній частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/17-ц та постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 522/19433/17, від 13 листопада 2020 року у справі № 266/3497/17, від 14 березня 2018 року у справі№ 459/2048/17;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 4 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 43, частин шостої, восьмої статті 128 та частини першої статті 131 ЦПК України у подібних правовідносинах щодо обов`язку суду сприяти учасникам справи, повідомляючи про дату, час і місце судового засідання або викликаючи їх у судове засідання шляхом надсилання судових повісток поштовим зв`язком за адресою зазначено учасником справи чи його представником на їх вимогу, відкласти розгляд справи з підстав неявки в судове засідання учасника справи або його представника, щодо якого відсутні відомості про вручення йому судової повістки в такий спосіб;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини четвертої статті 183, частини п`ятої статті 263, частини першої статті 264, частини першої статті 382 ЦПК України у подібних правовідносинах щодо відсутності повноважень суду встановлювати обставини, якими сторони обґрунтовували подані ними заяви з процесуальних питань, під час вирішення питання про повернення заяви (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини восьмої статті 141, частин п`ятої, шостої статті 142, пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України у подібних правовідносинах щодо можливості вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у додатковому рішенні (додатковій постанові), після ухвалення судового рішення, яким було повернено клопотання чи заяву про залучення правонаступника без розгляду.

- справу розглянуто в суді апеляційної інстанції без участі ОСОБА_1 та його адвоката Довженка В. І., належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив направляти усю кореспонденцію адвокату на поштову адресу: АДРЕСА_1 . У матеріалах справи немає доказів направлення повідомлення про судове засідання адвокату на поштову адресу. Оскаржуване рішення ухвалено за відсутності ОСОБА_1 і його представника, які належним чином не були повідомлені, що є обов`язковою підставою для його скасування.

Залишаючи без розгляду заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну сторони, апеляційний суд встановив обставини, якими обґрунтовано клопотання, що є порушенням норм процесуального права.

Представник ОСОБА_1. зазначав, що докази понесення судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення постанови. У разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Апеляційний суд передчасно вирішив питання розподілу витрат на правничу допомогу та відмовив у їх стягненні. Питання розподілу судових витрат підлягало вирішенню в додатковому рішенні після ухвалення постанови.

У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Діджи Фінанс» мотивований безпідставністю доводів касаційної скарги.

Заявлені витрати на правничу допомогу є безпідставними і завищеними. В матеріалах справи немає доказів оплати за надані послуги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

09 грудня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2026 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 50 000,00 грн, і надав розрахунок попередніх витрат на професійну правничу допомогу.

04 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Довженка В. І. як представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, у якій він просив стягнути з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 50 000,00 гривень.

На підтвердження своїх повноважень у суді апеляційної інстанції та понесення судових витрат адвокат надав ордер АН №1270935, виписаний на підставі договору про надання правової допомоги від 25 березня 2024 року № 25/03/24, та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1640.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зміст касаційної скарги з урахуванням принципу диспозитивності свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржена тільки в частині відмови у розподілі судових витрат, а тому переглядається лише в цій частині.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За обставинами цієї справи, заяву ТОВ «Діджи Фінанс» залишено без розгляду, що сторони не оскаржують.

Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у разі встановлення необґрунтованості дій позивача.

Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Відшкодування судових витрат має відбуватись на будь-якій стадії судового провадження.

Оскільки у ЦПК немає спеціальної норми, яка б регулювала окремі випадки завершення провадження на стадії виконання судового рішення, до таких випадків слід застосовувати загальні норми, що визначають порядок розподілу судових витрат.

У цій справі ОСОБА_1 не довів і суди не встановили, що під час звернення із заявою про заміну стягувача чи під час її розгляду ТОВ «Діджи Фінанс» вчиняло будь-які недобросовісні дії, чи мало протиправну мету - ущемлення прав та інтересів ОСОБА_1 .

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви адвоката Довженка В. І. як представника ОСОБА_1 про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, проте помилився щодо мотивів такого рішення. Тому постанову апеляційного суду необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи немає доказів надсилання ОСОБА_1 і його адвокату повідомлення про розгляд справи на 02 липня 2025 року, є безпідставними. Апеляційний суд направив судову повістку адвокату Довженку В. І. до його електронного кабінету, яка доставлена 23 червня 2025 року (а.с. 55 т. 2), що відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України є належним повідомленням.

Аргументи касаційної скарги, що апеляційний суд, залишаючи заяву про заміну стягувача без розгляду, встановив обставини, якими обґрунтовано таку заяву, не є підставою для зміни судового рішення і не впливають на вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Довженка Валерія Івановича як представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року в частині відмови у стягненні судових витрат змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов