Справа № 495/8063/25
№ провадження 2/495/1205/2026
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 березня 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Чибукової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якому просить скасувати арешт з усього майна, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зняти заборону на його відчуження, накладені ВДВС ДВС у м. Білгород-Дністровському і Білгород-Дністровському районі Одеської області, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 238736, видана 17.10.2003, архівний запис від 27.12.2003 № , номер запису про обтяження: 4064030.

Стислий виклад вимог позивача

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на те, що він є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 18 листопада 1992 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 , його син, ОСОБА_2 помер, та після його смерті відкрилась спадщина.

Звернувшись до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після померлого сина (спадкова справа № 245/2025) - отримав відмову, оскільки наявне обтяження на спадкове майно.

А саме при перевірці нотаріусом відомостей у відповідних реєстрах було виявлено наявність арешту всього належного Спадкодавцю нерухомого майна. Підстава виникнення обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 238736 від 17.10.2003 ДВС у м. Білгород-Дністровський і Білгород-Дністровського району Одеської області, архівний запис від 27.12.2003 року № , номер запису про обтяження: 4064030, у зв`язку з чим неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

У зв?язку з цим, спрямовано заяву до Відповідача з проханням повідомити чи пред?являвся виконавчий документ повторно, чи наявні будь-які виконавчі провадження за якими Боржником виступає гр. ОСОБА_2 , та скасувати наявний арешт.

Згідно отриманої відповіді, позивачу було повідомлено, що:

- на примусовому виконанні у Відділі відсутні виконавчі провадження, в межах яких накладено арешт на майно, належне ОСОБА_2 на праві власності;

- з моменту завершення виконавчого провадження до теперішнього часу на примусове виконання до Відділу виконавчий документ, при виконанні якого був накладений арешт у 2003 році постановою АА № 238736 ВДВС ДВС у м. Білгород- Дністровському і Білгород-Дністровському району Одеської області повторно не пред`являвся;

- матеріали виконавчого провадження 2003 року знищено у зв?язку із закінченням терміну зберігання, тому встановити в межах якого провадження накладено арешт на нерухоме майно постановою АА № 238736 від 17.10.2003 року - не є можливим;

- у Відділу відсутні підстави для скасування (зняття) накладеного арешту.

Позивач стверджує, що постанова про арешт майна боржника та наявність арешту порушує його права, а майно підлягає звільненню з-під арешту, з огляду на таке.

Так, вказаний арешт було накладено ще в 2003 році (двадцять два роки тому). Виконавче провадження є завершеним. До цього часу до Відділу повторно не пред?являвся виконавчий документ, при примусовому виконанні якого накладався арешт, відповідно пропущено строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Є очевидним, що Стягувач за виконавчим документом або задовольнив свої вимоги, або втратив інтерес до примусового виконання цього рішення, оскільки близько 2-2х років не пред?являє його повторно, не звертається до суду для поновлення строків на його пред?явлення, тощо.

Таким чином на даний час безпідставно зберігається накладений арешт на все майно гр. ОСОБА_2 , оскільки наявні наступні умови: відсутні виконавчі провадження; з боку Стягувача відсутні претензії (виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся протягом встановленого Законом строку та поза його межами); до ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 будь-яки кредитори не заявляли будь-яких вимог; на теперішній час відсутні підстави для існування вказаного арешту, оскільки забезпечено виконання невідомого виконавчого документа, який з 2003-2004 років повторно на примусове виконання не пред?являється.

Саме тому і звертається із позовом до суду з метою захисту права на мирне володіння майном.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

22 жовтня 2025 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження.

28 січня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Матеріали справи містять заяви сторін про розгляд справи у відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02 січня 2025 року, виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.9/

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. /а.с. 8/

Відповідно до свідоцтво про право власності на житло від 14 липня 1998 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у рівних частках./а.с. 10/

У листі завідувача Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори від 23.08.2025 № 1633/02-14 повідомлено, що державний нотаріус виявив наявність арешту всього належного спадкодавцю нерухомого майна, підстава виникнення обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА № 238736, видана 17.10.2003 ДВС у м. Білгород-Дністровський і Білгород-Дністровського району Одеської області, архівний запис від 27.12.2003 № , номер запису про обтяження 4064030. З огляду на вищевказане видати свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , неможливо./а.с. 11/

У відповіді на запит адвоката Стрезєва А.І. в інтересах ОСОБА_1 щодо зняття арешту, Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області повідомив, що матеріали виконавчого провадження 2003 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, і встановити в межах якого виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно не є можливим. Питання щодо зняття арешту з нерухомого майна, належного на праві власності, рекомендовано вирішувати в судовому порядку. /а.с. 13/

У державному реєстрі боржників відсутня інформація щодо ОСОБА_2 . /а.с. 14/

Нормативне обґрунтування

Згідно з частинами першою та другою статті4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття5 ЦПК України).

Відповідно до статті1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті1219 ЦК України (статті1218 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті1296 ЦК України).

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Згідно із частиною першою статті316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 31.05.2019 у справі №372/2904/17-ц, від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19: право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Судом установлено, що у справі, яка розглядається, ОСОБА_1 є спадкоємцем після померлого ОСОБА_2 , однак звернувшись до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після померлого сина, отримав відмову, оскільки наявне обтяження на спадкове майно. Підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА №238736 від 17.10.2003.

Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.

Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_2 дійсно перешкоджає позивачу ОСОБА_1 як спадкоємцю за законом отримати свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області повідомив, що на примусовому виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження, у межах яких накладено арешт на майно, належне ОСОБА_2 на праві власності. З моменту завершення виконавчого провадження до теперішнього часу на примусове виконання до відділу виконавчий документ, при виконання якого був накладений арешт у 2003 році повторно не пред`являвся. Матеріали виконавчого провадження 2003 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, і встановити в межах якого виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно не є можливим.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За правилами ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22), від 6 травня 2024 року у справі № 725/3352/23 (провадження № 61-292св24).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень.

Як вже зазначалось, у листі Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено про те, що на примусовому виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження, у межах яких накладено арешт на майно, належне ОСОБА_2 на праві власності. З моменту завершення виконавчого провадження до теперішнього часу на примусове виконання до відділу виконавчий документ, при виконання якого був накладений арешт у 2003 році повторно не пред`являвся.

З аналізу вказаного видається за можливе дійти висновку, що виконавче провадження завершено.

Матеріали справи не містять відомостей щодо того, що позивач як спадкоємець після смерті сина ОСОБА_2 був залучений стороною виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт на майно, належне ОСОБА_2 на праві власності, а отже ОСОБА_1 не суб`єктом права на подачу скарги в порядку ст. 447 ЦПК України і дійсно має звертатися до суду із позовною заявою (аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2023 року по справі № 463/2924/22).

Однак, у зазначеному випадку закон передбачає можливість захисту порушеного права ОСОБА_1 , саме шляхом звернення із позовом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачем у якому має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №463/2924/22 та від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22, від 06 травня 2024 року у справі № 725/3352/23.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що закон передбачає такий спосіб захисту порушеного права позивача як звернення до суду в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіональної управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, суд приходить переконання, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 316-319, 321 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), адреса: вул. Миколаївська, 30 м. Білгород-Дністровський, Одеської області, .

Повний текст рішення складений 26 березня 2026 року.

Суддя: