КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5348/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року

у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення з житлового приміщення

установив:

У грудні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення з житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника обслуги обслуговування авіаційного озброєння та десантного обладнання інженерно-авіаційної служби транспортної авіації ескадрильї (ІНФОРМАЦІЯ_1).

04 листопада 2019 року позивач уклав з ОСОБА_1 договір №19/5 надання в тимчасове користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла до призначення посадової особи, за якою воно закріплено та яка має право на забезпечення службовим (штатно-посадовим) житлом.

За цим договором військова частина НОМЕР_1 , надала у тимчасове користування ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 у випадку увільнення чи переведення на іншу посаду з військової служби зобов`язався звільнити квартиру.

Наказом командира військової служби НОМЕР_1 №97 від 17 квітня 2022 року ОСОБА_1 був увільнений від займаної посади і призначеного науковим співробітником науково-дослідної лабораторії (експлуатації авіаційного озброєння) науково-дослідного відділу (експлуатації бортового обладнання) науково-дослідного управління (експлуатації військової авіаційної техніки) державного науково-дослідного інституту авіації.

Відповідач ухиляється від добровільного виселення з квартири. Тому військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з даним позовом та просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування службовим житлом та виселити його із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування службовим (штатно-посадовим) житлом за адресою: АДРЕСА_2 .

Виселено ОСОБА_1 із займаного службового (штатно-посадового) житла за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його у апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач подавши позов про виселення відповідача та його родини без надання іншого житлового приміщення не зазначив, що в даній квартирі проживає разом з ним його неповнолітня донька, 2020 року народження, яка має статус внутрішньо переміщеної особи (ВПО) та й досі зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (гуртожиток при військовій частині) разом з дружиною.

Також звертає увагу на те, що у справі не залучено Орган опіки та піклування, участь якого у цій категорії справ є обов`язковою.

Він та члени його родини проживали в службовому житлі значний час з листопада 2019 року, право користування житловим приміщенням було тривалим.

Військова частина надавши житло для проживання визнала факт проживання понад 6 років і після переміщення його для подальшого проходження військової служби з лютого 2022 року на інше місце.

Зазначає, що позивач не довів обставини щодо порушення відповідачем прав, за захистом яких він звернувся до суду і, що наразі існує потреба у забезпеченні вказаним житловим приміщенням інших військовослужбовців.

Згідно умов Договору, позивач передав відповідачу спірну квартиру для користування та проживання на строк проходження військової служби.

На даний час відповідач перебуває на військовій службі у складі ЗСУ та має вислугу понад 19 років, є учасником бойових дій та бере активну участь в захисті суверенітету України.

До укладання договору з відповідачем, квартира за адресою: АДРЕСА_2 вже була службовою на підставі рішення виконкому Бориспільської міської ради №707 від 23 вересня 2019 року.

Просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив, обґрунтований тим, що з метою отримання спірної службової (штатно-посадової) квартири для проживання Відповідач 04 листопада 2019 року подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт, у якому просив надати йому житло з сім`єю у складі однієї особи (він).

Про інших членів сім`ї Відповідач не повідомляв.

Крім того, Відповідач наприкінці цього рапорту зазначив: «Про відповідальність за подання недостовірних даних при написанні цього рапорту, який слугує підставою для вивільнення службового (штатно-посадового) житла, попереджений».

Рапорт підписаний ОСОБА_1 та наявний у матеріалах справи.

Разом із рапортом Відповідач надав довідку від 29 жовтня 2019 року №350/133/49/1179пс, за змістом якої на утриманні у ОСОБА_1 інших осіб немає.

Більше того, підписуючи Договір №19/5 надання в тимчасове користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла до призначення посадової особи, за якою воно закріплено та яка має право на забезпечення службовим (штатно-посадовим) житлом від 04 листопада 2019 року, укладений між в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , Відповідач, підписуючи цей договір у розділі 9 «Реквізити сторін» зазначив, що він «неодружений».

Відповідно до п. 3.2 Договору №19/5 Користувач ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний щорічно (у першому кварталі) надавати до ККЕУ документи, які підтверджують його проживання у цьому Житловому приміщенні, а саме довідки з військової частини за формами №5 та №7 (про склад сім`ї та проходження військової служби).

Всупереч взятому на себе зобов`язанню дотримуватися зазначеного пункту договору Відповідач таких довідок до Київського квартирно-експлуатаційного управління не надавав.

Водночас, до апеляційної скарги Відповідач не долучив жодного документа, який підтверджує проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із Відповідачем однією сім`єю.

Позаяк, долучені до апеляційної скарги копії документів про реєстрацію актів цивільного стану та про взяття осіб на облік ВПО не є документами, які підтверджують проживання осіб за адресою спірної квартири.

Отже, на момент пред`явлення позову та розгляду справи у суді Позивачу з об`єктивних причин не було відомо про членів сім`ї Відповідача, які за його твердженням проживають разом з ним.

Щодо твердження Відповідача про те, що квартира є службовою, та про неможливість його виселення без надання іншого житла зазначає, що як вірно встановив суд першої інстанції, спірна квартира належить на праві власності Міністерству оборони України та знаходиться у оперативному управлінні військової частини НОМЕР_1 .

Наказом Міністерства оборони України від 16 липня 2019 року №385 було закріплено на праві оперативного управління нерухоме військове майно, визначене у додатках до вказаного наказу.

Згідно п. 38 додатку 1 до наказу Міністерства оборони України №385 від 16 липня 2019 року за військовою частиною НОМЕР_1 на праві оперативного управління закріплено квартиру АДРЕСА_1 ).

Відповідач отримав службове (штатно-посадове) житло у порядку визначеному наказом Міністерством оборони України від 31 січня 2019 року №40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України» та Порядком проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженим начальником Головного КЕУ ЗС України 01 лютого 2019 року.

Тобто відповідач був вселений в штатно-посадове житло на підставі Договору №19/5, а не спеціального ордеру, який передбачений нормами ст. 122 ЖК України та видається виконавчим комітетом районної, міської, районною в місті Ради народних депутатів.

Для вселення до штатно-посадового житла видання ордеру законодавством не передбачено.

Тож спір у цій справі виник через порушення відповідачем пункту 3.12 Договору №19/5, тобто спір виник із договірних правовідносин та підлягає вирішенню відповідно до положень пункту 3.12 укладеного договору та норм зобов`язального права.

Військова частина НОМЕР_1 просила суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року у справі №359/14103/24 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника обслуги обслуговування авіаційного озброєння та десантного обладнання інженерно-авіаційної служби транспортної авіації ескадрильї (ІНФОРМАЦІЯ_1) подав рапорт у якому просив надати йому службове житло у м. Бориспіль з сім`єю у складі 1 особи.

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 уклав з військовою частиною НОМЕР_1 договір №19/5 про надання в тимчасове користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла до призначення посадової особи, за якою воно закріплено та яка має право на забезпечення службовим (штатно-посадовим) житлом, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту прийняття-передачі житлового приміщення від 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримав у користування квартиру АДРЕСА_1 .

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання реєстраційної служби Бориспільської міської ради №20-36-8031 від 13 листопада 2019 року.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №97 від 17 квітня 2022 року капітана ОСОБА_1 , начальника обслуги обслуговування авіаційного озброєння та десантного обладнання інженерно- авіаційної служби транспортної авіаційної ескадрильї (ІНФОРМАЦІЯ_1) наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 23 лютого 2022 року №32 увільнено від займаної посади і призначено науковим співробітником науково-дослідної лабораторії (експлуатації авіаційного озброєння) науково-дослідного відділу (експлуатації боргового обладнання) науково-дослідного управління (експлуатації військової техніки) Державного науково-дослідного інституту авіації, вважається, що він справи та посаду здав і вибув до нового місця служби - місто Київ, Державний науково-дослідний інститут авіації.

Зі змісту довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 28 жовтня 2019 року вбачається, що у ОСОБА_1 відсутні члени сім`ї які перебувають на його утриманні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності Міністерства оборони України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №455 від 25 жовтня 2019 року, 98 квартир в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_4 були закріплені за посадами військової частини.

Зокрема, спірна квартира була закріплена за командиром авіаційного загону транспортно-авіаційної ескадрилії (ІНФОРМАЦІЯ_1).

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому він просив надати йому службове (штатно-посадове) житло, для особистого проживання.

В той же день військова частина НОМЕР_1 уклала з ОСОБА_1 договір №19/5 про надання в тимчасове користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла до призначення посадової особи, за якою воно закріплено та яка має право на забезпечення службовим (штатно-посадовим) житлом.

Згідно з п.3.12 вказаного договору, ОСОБА_1 зобов`язався звільнити квартиру АДРЕСА_1 в разі переведення на іншу посаду або звільнення з військової служби.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №97 від 17 квітня 2022 року капітана ОСОБА_1 , начальника обслуги обслуговування авіаційного озброєння та десантного обладнання інженерно- авіаційної служби транспортної авіаційної ескадрильї (ІНФОРМАЦІЯ_1) наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 23 лютого 2022 року №32 увільнено від займаної посади і призначено науковим співробітником науково-дослідної лабораторії (експлуатації авіаційного озброєння) науково-дослідного відділу (експлуатації боргового обладнання) науково-дослідного управління (експлуатації військової техніки) Державного науково-дослідного інституту авіації, вважається, що він справи та посаду здав і вибув до нового місця служби - місто Київ, Державний науково-дослідний інститут авіації.

Відтак, вказані обставини свідчать про припинення права ОСОБА_1 на користування квартирою АДРЕСА_1 , а також про виникнення у відповідачів обов`язку виселитись з цього житла.

З висновками, викладеними у оскаржуваному рішенні, погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Порядком проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військово-службовців Збройних Сил України, затвердженого начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 01 лютого 2019 року, главою 52 «Поняття та умови договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Відповідно до абз.5, абз.7 п.5 Порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно-посадового) житла за відповідними посадами та рапорт військовослужбовця є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла.

Зазначений договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєстровувати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення.

Згідно з абз.9 п.5 Порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, військова частина вживає заходи для звільнення користувачем та членами його сім`ї службового (штатно-посадового) житла у разі переміщення його на іншу посаду або звільнення військовослужбовця з військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України, однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права.

Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Як вбачається зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 №455 від 25 жовтня 2019 року, квартира АДРЕСА_1 є службовим (штатно-посадовим) житлом, що використовується у проведенні експерименту із тимчасового забезпечення військовослужбовців житлом.

У зв`язку з тим, що статус такого житла відрізняється від службового житла, глава 3 «Користування службовими жилими приміщеннями» розділу ІІІ «Забезпечення громадян жилим приміщенням» ЖК України не поширюється на спірні правовідносини.

Доводи апелянта проте, що військова частина надаючи тимчасове житло, яке має статус службового, зобов`язана була видати ордер не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 23 березня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба