ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/290/26 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої- Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс кредит" на заочне рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року, ухвалене суддею Тренич А.Г. у цивільній справі за позовом ТОВ "Макс кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ТОВ "Макс кредит" звернулося в суд з вказаним позовом.

В обґрунтування позову вказано, що 23.01.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-10178487, за умовами якого сума кредитного ліміту склала 13000 грн. Позичальник зобов`язався оплатити проценти у періодичну дату оплати процентів, а саме 17.02.2025 року, та кожного 25 дня після цієї дати протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування).

Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 27765,40 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту 13000 грн, 6965,40 грн - заборгованість за процентами, 2600 грн - заборгованість за комісією; 5200 грн - заборгованість зі штрафів.

Заочним рішення Заліщицького районного суду від 19.11.2025 року позов ТОВ «Макс Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Макс Кредит» заборгованість за договором кредитної лінії №00-10178487 від 23.01.2025 року в сумі 19965,40 грн, з яких: 13000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 6965,40 грн - заборгованість по процентах. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Макс Кредит» судовий збір в сумі 1741,89 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ "Макс кредит" просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією та штрафу, постановивши у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні комісії та штрафних санкцій, оскільки комісія за надання кредиту передбачена умовами кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, включена до загальної вартості кредиту і відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Також скаржник вважає помилковим висновок суду про неможливість стягнення штрафу під час дії воєнного стану, оскільки спірний кредитний договір укладено 23.01.2025 року, тобто після змін законодавства, які, на його думку, дозволяють нарахування штрафних санкцій за такими договорами.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

23.01.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-10178487, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 13000,00 грн, строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка складає 0.94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку дії кредитної лінії; знижена 0,75% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що кредитодавець одноразово в момент видачі кредиту нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 2600 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 цього договору.

Пунктом 3.5 кредитного договору визначено, що нарахування комісії здійснюється одноразово в момент укладення договору.

Пунктом 6.4 договору визначено, що у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в такому порядку та розмірі: - на другий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 650 грн; на п`ятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 1300 грн; на десятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 1950 грн; на двадцять перший день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 1300 грн; на сороковий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 1300 грн.

Позичальником під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи ВаnkID, що узгоджується із п.2.1 договору.

Договір кредитної лінії №00-10178487 підписано електронним підписом позичальника, одноразовий ідентифікатор 96423.

28.07.2023 року між ТОВ ««ПрофітГід» та ТОВ «Макс Кредит» було укладено договір про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-714.

Відповідно до п.1.2 вказаного договору, установа забезпечує технологічний супровід прийому платежів та переказу коштів на підставі договору про співробітництво з технологічним оператором платіжних послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн», яке під час надання послуг використовує Систему Platon.

Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід», відповідно до якої в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-714 від 28.07.2023 року та на підставі платіжної інструкції відправника ТОВ «ПрофітГід» було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача. Дані транзакції: платник ТОВ «Макс Кредит»; номер транзакції - 43763-58342-58164; сума переказу - 13000,00 грн; дата та час здійснення переказу коштів: 2025-01-23 14:37:15; номер платіжної картки отримувача НОМЕР_1 ; емітент платіжної картки отримувача - FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK.

Згідно з інформації, наданої АТ «ПУМБ» від 20.10.2025 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_1 , на яку 23.01.2025 року здійснено переказ коштів на суму 13000,00 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 00-10178487, розмір заборгованості ОСОБА_1 за даним кредитним договором станом на 03.06.2025 року становить 27765,40 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13000 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 6965,40 грн, комісії - 2600 грн, штрафні санкції 5200 грн.

20.03.2025 року позивач надіслав на електронну адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту. Відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст.526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно статті 549ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення комісії суд першої інстанції дійшов висновку про те, що умова кредитного договору про сплату комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитодавець не вправі встановлювати платежі за дії, які не є самостійною послугою, що підтверджується практикою Верховного Суду з цього приводу.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості по штрафах, місцевий суд виходив з того, що на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати заборгованості за штрафними санкціями, тому в частині стягнення заборгованості по штрафам у розмірі 5200 грн слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з наданим до суду розрахунком сума штрафу у розмірі 5200 грн нарахована за 2025 рік, однак, згідно з п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Посилання позивача на п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про споживче кредитування як на спеціальну норму є безпідставним, оскільки передбачає, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

У зв`язку з зазначеним вище, враховуючи, що штраф позивачем нараховано 19.02.2025 року - 650 грн, 22.02.2025 року - 1300 грн, 27.02.2025 року - 1950 грн, 10.03.2025 року - 1300 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості зі штрафів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про правомірність нарахованого штрафу, колегія суддів вважає необговорюваними.

Крім того, необґрунтованими на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення комісії за надання кредиту, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Аналіз умов договору кредитної лінії № 00-10178487 від 23.01.2025 року, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 2600 грн, встановлена в п. 1.6 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.

Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що положення договору №00-0178487 від 23.01.2025 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 2600 грн суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 2600 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законного та обґрунтованого висновку суду першої інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс кредит" залишити без задоволення.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 25 березня 2026 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.