У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23.03.2026 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про визнання договору недійсним.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.02.2026 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, а саме для сплати судового збору у цій справі, надання усіх доказів, наявних у сторони позивача, та додання до позовної заяви доказів, якими обгрунтовуються заявлені вимоги.

06.03.2026 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків. В такій зазначає, що при поданні позовної заяви ним було допущено ряд помилок в прізвищах сторін, а саме прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 », а прізвище відповідача вказано « ОСОБА_5 » замість вірного « ОСОБА_6 ». Крім того, помилково не було зазначено ще одного відповідача - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є власницею житлових будинків та земельної ділянки, договори дарування яких оскаржуються. Також позивач звертає увагу на те, що ним при поданні позову помилково не надано копій документів, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги.

Суддя, вивчивши матеріали справи та подану заву про усунення недоліків, доходить переконання про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Так, відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України однією із засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному в ухвалі Верховного Суду від 06.09.2018 року у справі № 552/2378/17 та постанові Верховного Суду України у справі № 732/1737/18 від 06.04.2020 року.

За результатами вивчення поданих позивачем матеріалів суддею встановлено, що, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 у поданій позовній заяві визначив відповідачем ОСОБА_2 та просив суд: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку і земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений 17.10.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Потапчук Регіною Петрівною та зареєстрований у нотаріальному реєстрі за № 2351, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; - визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений 05.01.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Потапчук Регіною Петрівною та зареєстрований у нотаріальному реєстрі за № 28, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень як відшкодування вартості майна, отриманого за недійсними договорами дарування.

Водночас, усуваючи недоліки позовної заяви шляхом подання позовної заяви в новій редакції, у такій позивача змінено на ОСОБА_8 , відповідача на ОСОБА_2 . Окрім того, позивачем визначено також нового відповідача ОСОБА_7 .

Також згідно уточненої позовної заяви позивач просить суд: - визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , який посвідчений 05.01.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Потапчук Регіною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 28, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; - визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений 17.10.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Потапчук Регіною Петрівною та зареєстрований у реєстрі за № 2351, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; - припинити володіння ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) об`єктами нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме мано: 1/2 (однією другою) частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, житловим будинком АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; земельною ділянкою площею 0,0723 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:003:178, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; - повернути ОСОБА_8 у власність житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом витребування їх з володіння ОСОБА_7 .

З у рахуванням наведеного та при порівнянні тексту первісного і уточненого позову з`ясовано, що позивач, після усунення недоліків позовної заяви, фактично звертається до суду із новим позовом, в якому змінено суб`єктний склад, предмет та позовні вимоги.

Окремо суддя зауважує, що, зазначивши у позовній заяві додаткові позовні вимоги, позивач не надав суду доказів сплати судового збору за вказані вимоги. Більш того, позивач зазначає, що позовна заява не місить вимог майнового характеру, незважаючи на те, що останнім заявлено вимогу про повернення у власність ОСОБА_8 житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що також безпосередньо впливає на визначення ціни позову.

В контексті цього характерно, що позивач як у первісній позовній заяві, так і в уточненій не визначає ціни позову.

При цьому, позивачем не враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ч.1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Пунктом 2 частини 1 статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Так, як вбачається із поданої уточненої позовної заяви позивач просить витребувати з володіння ОСОБА_7 житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, в даному випадку ціна позову про витребування нерухомого майна з урахуванням його предмету повинна визначатися вартістю вказаного майна.

Твердження позивача у позовній заяві про те, що віндикаційний позов є немайновим, не можуть братися до уваги судом, оскільки спростовуються положеннями ст.176 ЦПК України.

Так, згідно із п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно, в силу прямих вказівок процесуального закону вартість спірного майна, яке позивач просить витребувати, становить ціну позову, що є основою для розрахунку розміру судового збору, який підлягає сплаті.

У п.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі №910/13737/19 сформульовано правовий висновок про те, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

А тому, безпідставно констатуючи в позовній заяві про відсутність вимог майнового характеру до відповідачів, позивач, фактично, намагається уникнути сплати судового збору в повному розмірі з урахуванням вартості нерухомого майна, визначеної на час подання позову. При цьому, уточнюючи позовні вимоги, позивачем змінено предмет позову, що зумовлює зміну вартісних показників судового збору, який підлягає сплаті, однак, будь-яких доказів про проведення оцінки майна станом на час звернення з позовом позивач не надав, що унеможливлює точне визначення розміру судового збору, який повинен бути сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Квитанція від 29.10.2025 року, долучена позивачем, про сплату судового збору в розмірі 4844,80 коп. не може бути прийнята судом як доказ сплати судового збору, адже подавалася до суду також в інших справах цим же позивачем, на що звернуто увагу в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 23.02.2026 року. Як наслідок, згідно даних автоматизованої системи діловодства суду сплата судового збору позивачем у справі №465/623/26 за даними Державної казначейської служби України не обліковується. А тому, представлення вищезазначеної квитанції слід оцінювати як зловживання позивача з метою створення хибного враження про здійснення оплати судового збору за подання позовної заяви.

Несплата позивачем судового збору у справі, в якій подано позов, свідчить про невиконання позивачем вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 23.02.2026 року, що відповідно до вимог ч.3 ст.185 ЦПК України є підставою для повернення позовної заяви.

Крім цього, суддя окремо звертає увагу на те, що підписи позивача на первісній позовній заяві про визнання договору недійсним, уточненій позовній заяві про визнання договорів дарування недійсними та витребування майна, заяві про видачу копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та копії долученого паспорта суттєво різняться між собою, при цьому, проставлені позивачем як біля прізвища " ОСОБА_3 ", так і біля прізвища " ОСОБА_4 ".

В контексті наведеного та в аспекті зловживання позивачем свої процесуальними правами суддя також приймає до уваги те, що позивачем ініційовано ряд справ у Франківському районному суді м. Львова, в яких умисно спотворено особисті дані сторін. Зокрема, 10.02.2026 року у провадження судді Величка О.В. надійшла справа № 465/1109/26 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Вказана позовна заява залишена без руху з підстав, вказаних в ухвалі, зокрема до вказаного позову додано платіжну інструкцію про сплату судового збору у справі за позовом ОСОБА_8 , окрім того, до позовної заяви не додано жодного доказу, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Більш того, 26.01.2026 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним (справа № 465/628/26). Одночасно 26.01.2026 року надійшла позовна заява ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним (справа № 465/633/26).

У всіх наведених випадках предмети позову стосуються одного й того ж майна, що й у справі №465/623/26, а прізвища позивача та відповідача варіюються з відмінністю в одну-дві літери.

Таку поведінку позивача суд оцінює як зловживання процесуальним правами на звернення до суду, що є неприпустимим.

Так, згідно з ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що дії позивача містять ознаки зловживання процесуальними правами, а також з огляду на невиконання позивачем належним чином вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині необхідності сплати судового збору за подання позовної заяви, суддя доходить переконання про наявність підстав для повернення позивачу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

З наведених міркувань, керуючись ст.ст.44, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання її копії шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя Величко О.В.