Провадження № 22-ц/801/611/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 рокуСправа № 127/17740/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Іщук Т. П.

Рішення ухвалено без повідомлення (виклику) сторін у м. Вінниця

Повний текст рішення складено 08 вересня 2025 року,

Встановив:

У червні 2025 року ТОВ «Новий колектор» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року в розмірі 14 400,00 грн.

Позов мотивований тим, що 10 квітня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0670-7533. Кредитний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в розмірі 4800,00 грн., строком кредитування 99 днів, заявлений строк користування кредитом (обраний позичальником строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою/зниженою процентною ставкою) 21 календарний день, зі зниженою відсотковою ставкою 2,00 % в день, стандартною відсотковою ставкою 2,5 % в день.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів.

26 грудня 2024 року між ТОВ «Новий колектор» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено договір факторингу № УКФ-261224-2, відповідно до умов якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором про відкриття кредитної лінії №0670-7533 від 10 квітня 2021 року, укладеним з відповідачем.

Позивач вказує, що відповідач не виконала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка станом на 02 червня 2025 року становить 14 400,00 грн., з яких: 4800,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 9600,00 грн. заборгованість по відсотках. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року в розмірі 14 400, 00 грн., а також 2422, 40 грн. судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року в розмірі 14 400,00 грн., з яких: 4800,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 9600,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Зазначила, що вважає рішення суду необ`єктивним, необґрунтованим, винесеним із порушенням матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що розмір відсотків перевищує подвоєну суму тіла кредиту, що є неправомірним. При цьому, згідно умов договору відсотки їй повинні були нараховуватись лише за 21 день у розмірі 2%, а тому сума до погашення мала б бути 6406,00 грн., яка складається із: 4800,00 грн. тіла кредиту та 1806,00 грн. відсотків (86,00 грн. * 21 день), за умови надання позивачем повних розрахунків по даному кредиту, оскільки без них порахувати дійсність боргу не є можливим.

Також нею були уже сплачені частково відсотки та тіло кредиту, а тому сума заборгованості не є дійсною. При цьому зазначає, що її не було повідомлено про зміну кредитора, і даний факт вплинув на майбутнє вирішення проблеми по кредиту.

Крім цього, жодної кореспонденції від суду першої інстанції вона не отримувала, вважає що судом першої інстанції належним чином не виконано обов`язок щодо повідомлення її про розгляд справи, а також вручення їй копії рішення суду.

Позивач ТОВ «Новий колектор» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту https://creditkasa.com.ua, шляхом заповнення усіх граф відповідної форми, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 (а. с. 12-13).

Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А102. Договір містить відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, інші особисті ідентифікуючі дані.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору цей договір та Правила відкриття кредитної лінії разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомилася з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Згідно п. 1.2 договору кредитодавець зобов`язується відкрити для позичальника кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом; тип кредиту кредитна лінія.

Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 4800,00 грн. Кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошової суми, вказаної у п. 2.1 цього договору, позичальнику. Кредит надається протягом трьох робочих днів з моменту укладення цього договору ( п.2.1, п.2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована.

Розмір процентів за користування кредитом 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, вказаний у цьому договорі. У випадках, визначених цим договором, позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2,0 % (знижена процентна ставка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 2.4 договору).

Згідно п 2.5 договору заявлений строк користування кредитом складає 21 календарний день з дня отримання кредиту. Заявлений строк це обраний позичальником у момент укладання цього договору строк користування кредитом протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

Відповідно до п. 2.7 2.8 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 912, 50%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає не більше 300% від загального розміру наданого кредиту (у відсотковому вираженні) або 14 400,00 грн. та включає в себе: суму кредиту, проценти за користування кредитом не більше 200% від загального розміру наданого кредиту (у відсотковому вираженні) або 9600,00 грн. (у грошовому вираженні).

Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 99 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування (п. 6.5 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отримання кредиту, проценти за користування кредитом та нараховану неустойку (якщо така буде) не пізніше, ніж в останній календарний день строку кредитування вказаного в п. 6.4 цього договору шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному в Правилах відкриття кредитної лінії.

Відповідач за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А102» підписала Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) та паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), тим самим підтвердила: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором (а. с. 14-20).

Отже між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Згідно довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів «Eeasypay_API» здійснено платіж № 931983844 від 10 квітня 2021 року у сумі 4800,00 грн. на номер платіжної карти НОМЕР_1 (а. с. 11).

26 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № УКФ-261224-2, відповідно до умов якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відступає, а ТОВ «Новий колектор» набуває права первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги, грошові кошти за плату у порядку та строки встановленні цим договором (а. с. 22-26).

Відповідно до п. 3.1.3 договору, право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру боржників у формі наведеній у додатку № 1 до цього договору. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № УКФ-2612224-2 від 26 грудня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відступило право вимоги до відповідача за договором про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 на загальну суму 14 400,00 грн. (а. с. 28-29).

Реєстр прав вимоги підписаний та скріплений печатками сторін договору про відступлення прав вимоги.

Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки про розмір заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 становить 14 400,00 грн., з яких: 4800,00 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 9600,00 грн. прострочена заборгованість по відсотках (а. с. 10, 30-43).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, сума заборгованості заявлена до стягнення та розрахована в межах погодженого сторонами строку користування. При цьому, суд звернув увагу, що відповідач доказів щодо спростування розміру суми заборгованості не надала, а тому суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 400,00 грн., з яких: 4800,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 9600,00 грн. - сума прострочених процентів, які і підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Згідно положень частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

З матеріалів справи вбачається, що договір кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 укладено шляхом його підписання разом з правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) та паспортом споживчого кредиту електронним підписом з одноразовим ідентифікатором № А102 (а. с. 12-21).

У справі № 524/5556/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення кредитного договору.

Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.

Доводи апеляційної скарги про нарахування відсотків поза межами погодженого строку кредитування, а також щодо несправедливості їх розміру апеляційним судом відхиляються як безпідставні.

Як уже зазначалась строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, становив 99 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування (п.6.5 договору).

Розмір процентів за користування кредитом 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, вказаний у цьому договорі. У випадках, визначених цим договором, позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2,0 % (знижена процентна ставка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 2.7 2.8 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 912,50%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає не більше 300% від загального розміру наданого кредиту (у відсотковому вираженні) або 14 400,00 грн. та включає в себе: суму кредиту, проценти за користування кредитом не більше 200% від загального розміру наданого кредиту (у відсотковому вираженні) або 9600,00 грн (у грошовому вираженні).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року, у період з 10 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року відсотки нараховувались за зниженою ставкою у розмірі 2,00% від непогашеної суми кредиту, а з 01 травня 2021 року по 03 липня 2021 року відсотки нараховувались за стандартною ставкою у розмірі 2,50% за кожен день користування кредитом у межах обумовленого сторонами договору строку у 99 днів.

Таким чином заборгованість ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року становить 14 400,00 грн., з яких: 4800,00 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 9600,00 грн. прострочена заборгованість по відсотках.

Апеляційний суд звертає увагу, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).

Апеляційний суд вважає, що при укладенні кредитного договору відповідач була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір, підписавши його без будь-яких застережень, та користувалась отриманими коштами.

При цьому положення укладеного відповідачем договору про відкриття кредитної лінії № 0670-7533 від 10 квітня 2021 року є чіткими, конкретно визначеними та такими, що не допускають подвійного тлумачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18 зроблено висновок по застосуванню пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України та вказано, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування певних підстав.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування у 99 календарних днів, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.

При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості (повністю чи частково) чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Так само суду не надано жодних доказів, на підтвердження фактичної незгоди відповідача з умовами договору, адже договір розірваний не був, його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. А тому, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами чи інші умови договору несправедливими, натомість ОСОБА_1 погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, а доводи приведені в апеляційній скарзі цього не спростовують.

При цьому проценти за користування кредитом у договорі визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та вони не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та їх розмір жодним чином не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування» у редакції чинній станом на час дії кредитного договору.

Не є спроможними і посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідача не було повідомлено про зміну кредитора, та як наслідок даний факт вплинув на майбутнє вирішення проблеми по кредиту.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

У даній справі в порушення умов кредитного договору, а також вимог статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала. Доказів повної (часткової) сплати заборгованості будь-кому з кредиторів відповідач не надала.

Отже, сам по собі факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання ним грошового зобов`язання перед будь-ким із кредиторів, не може вважатися підставою для звільнення відповідача від виконання договірних обов`язків, та не свідчить про відсутність права вимоги у позивача.

Також апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача ОСОБА_1 щодо її неналежного повідомлення про розгляд справи з огляду на таке.

Матеріали справи містять конверт, яким відповідачу ОСОБА_1 було надіслано копію позовної заяви разом з ухвалою про відкриття провадження у справі та конверт, яким відповідачу надсилалась копія оскаржуваного рішення. Зазначена кореспонденція повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 52-53, 63-64).

Суд першої інстанції надсилав вказану кореспонденцію за адресою реєстрації відповідача ОСОБА_1 , отриманою з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради: Україна, Вінницька область, Вінницький район, м. Вінниця, вул. Марії Гавриш, 116 (а. с. 48). Водночас цю ж адресу відповідач зазначила і в поданій нею через підсистему «Електронний Суд», апеляційній скарзі (а. с. 87-100), що свідчить про збіг її місця реєстрації та фактичного проживання.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 у справі № 911/3142/19 зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-6).

Неотримання відповідачем відповідних процесуальних документів можливе виключно через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що слід розцінювати як фактичну відмову від отримання адресованих їй судових рішень.

У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2025 року у справі № 917/2317/24 зроблено висновок, що особи, які беруть участь у справі вважаються належним чином повідомлені, якщо ухвали, рішення були надіслані за належною адресою. Суд не зобов`язаний розшукувати учасника справи, а керується тільки адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Отже, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11.

Тому з урахуванням правових висновків Верховного Суду, судове рішення вважається врученим, зокрема, у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення чи відсутності адресата за належною адресою.

Отже, матеріали справи підтверджують належне направлення судової кореспонденції за офіційною адресою відповідача, а тому посилання на неналежне повідомлення є безпідставними.

При цьому як вірно зазначає позивач у справі, згідно з відповіддю № 31513369 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС. Дата реєстрації: 21 листопада 2024 року о 12:05 год., що свідчить про те, що вона була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник