КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4131/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/9994/24

19 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - Мікайилова Расіма Рамізовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюк О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовомдо Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 22 червня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №136/06/840 та 22листопада 2006 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки відповідно до якого вона передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , в якій на даний час вона проживає. Квартира не була придбана за кредитні кошти, а є її особистою приватною власністю, яка куплена у 2002 році.

22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано запис №4099042 про накладення заборони на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 та у Державному реєстрі іпотек зареєстровано запис №4099212 про реєстрацію іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. З жовтня 2010 року вона розлучена з ОСОБА_3 та не є його спадкоємицею.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , на підставі вимоги (претензії) кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» від 13 січня 2020 року, Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №31/2020 щодо майна померлого.

Однак, нотаріус повідомив банк про те, що згідно вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який банком пропущений, та роз`яснено банку право звернутися до суду для продовження пропущеного строку.

Позивач вказувала, що встановлені ст. 1281 ЦК України строки для пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців спливли, тому банк позбавлений права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а іпотека за договором іпотеки від 22 листопада 2006 року припинилася на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

До того ж, незалежно від того, чи прийнято спадщину після смерті ОСОБА_3 , чи ні, для визнання іпотеки припиненою, відповідно до положень частини першої ст. 523 ЦК України, врахуванню підлягає і те, що іпотекодавець не надала згоди відповідати за виконання зобов`язання іншою особою, ніж померлий ОСОБА_3 .

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_2 а просила суд:

визнати припиненим договір іпотеки, укладений 22 листопада 2006 року між ОСОБА_1 і ВАТ АБ «Укргазбанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В., про передання в іпотеку квартири АДРЕСА_1 ;

cкасувати запис № 4099212 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження іпотекою нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ;

cкасувати запис № 4099042 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ;

cтягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 633 грн 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки, укладений 22.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В., зареєстрований в реєстрі за №499, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1 .

Скасовано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження об`єкта - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 4099042, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстровано: 22.11.2006 17:11:36 за №4099042 реєстратором: приватний нотаріус Андрієвська С.В.

Скасовано у Державному реєстрі Іпотек запис про обтяження об`єкта - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 4099212, тип обтяження: іпотека, зареєстровано: 22.11.2006 17:24:42 реєстратором: приватний нотаріус Андрієвська С.В.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 633 грн 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - Мікайилов Расім Рамізович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва та ухвалити нове судове рішення, яким залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до АБ «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 4 360,32 грн.

Витребувати у Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори (04108, м. Київ, проспект Правди, 33) інформацію про коло осіб, які прийняли спадщину та на чиє ім`я видавались свідоцтва про прийняття спадщини із зазначенням дати їх видачі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , про що постановити ухвалу.

Залучити до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона відповідача посилалась в обгрунтування своїх заперечень.

Зазначає, що банком не пропущено строк для пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців ОСОБА_3 , оскільки з вимогою кредитора Банк звернувся до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку з дня коли дізнався про смерть ОСОБА_3 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про припинення основного зобов`язання, а відтак додаткового зобов`язання та помилково не застосував ч. 2 ст. 1281 ЦК України, що призвело до ухвалення невірного по суті судового рішення.

Також, у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває на розгляді цивільна справа № 758/4541/20 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду вищевказаної справи № 758/4541/20, 30.07.2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Діхтяренко О.М., подала до Подільського районного суду м. Києва окрему позовну заяву про визнання припиненим договору іпотеки.

Отже, окремий позов про припинення іпотеки не є належним способом захисту, оскільки наявність підстав дляприпинення іпотеки є предметом доказування у спорі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторона відповідача також наголошує на тому, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Отже, іпотекодавець може звернутися до суду з позовом про припинення іпотеки, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №462/5368/116-ц (пункти 60-61).

Однак, зважаючи на те, що між сторонами існує спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий на розгляд компетентного суду, ініціювання окремого судового спору з вимогами про припинення іпотеки є неналежним та неефективним способом захисту.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Вищенаведене не було враховано судом першої інстанції та судом зроблено помилкові висновки про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції також не надано оцінки доводам заяви про застосування строку позовної давності, поданої відповідачем, оскільки позичальник помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позов про припинення іпотеки пред`явлено у серпні 2024 року, тобто, через 8 років, з порушенням строку позовної давності.

Окрім цього, згідно з Витягом № 8 від 14.01.2020 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, цей витяг виданий для отримання допомоги на поховання. У витягу вказані відомості про заявника, який звернувся за його отриманням - ОСОБА_4 , яка ймовірно проживала разом позичальником, що помер, тобто, з ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно, судом першої інстанції зроблений передчасний висновок про відсутність спадкоємців, зважаючи на відсутність заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, суд першої інстанції повинен був задовольнити клопотання представника відповідача про витребування інформації щодо осіб, які прийняли спадщину та щодо осіб, яким було видано свідоцтво про прийняття спадщини, чого суд не зробив, оскільки предметом доказування є обставина про те, чи пред`явив кредитор грошову вимогу до спадкоємця протягом шести місяців з дня одержання свідоцтва про право на спадщину.

Також судом першої інстанції помилково не було залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 , оскільки рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Так, ОСОБА_4 , яка проживала з ОСОБА_3 у квартирі, що є предметом іпотеки, матиме обов`язок звільнити квартиру внаслідок розпорядження, реалізації цієї квартири позивачем.

Зважаючи на вищенаведені помилки і недоліки суду першої інстанції, беручи до уваги те, що законом не вимагається подання заяви про прийняття спадщини для осіб, які проживали разом з померлим, сторона відповідача вважає за доцільне витребувати у нотаріуса інформацію щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та на чиє ім`я видавалися свідоцтва про право на спадщину, якщо видавалися, а також залучити до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 .

Окрім цього, вимоги позовної заяви про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не стосуються позовних вимог до АБ «Укргазбанк», оскільки не банк скасовує запис, а нотаріус як реєстратор, який судом першої інстанції помилково не був залучений до участі у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Діхтяренко Ольга Миколаївна просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 03жовтня 2025 року - без змін. Стягнути з ПАТ КБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 25 000 грн. 00 коп.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованми, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі представником ПАТ АБ «Укргазбанк» не зазначено, які саме норми процесуального та матеріального права порушені Подільським районним судом м. Києва при винесенні рішення від 03.10.2025 року.

В порушенні вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України ПАТ АБ «Укргазбанк» заявляє клопотання про витребування нових доказів та залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 , питання залучення якої представником Банку не ставилось при розгляді справи в суді першої інстанції.

Доводи представника ПАТ АБ «Укргазбанк» про те, що останнім не пропущено строк для пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців ОСОБА_3 є необґрунтованими та спростовуються листом №111/02-14 від 14.01.2020 року, яким повідомлено Банк про заведення спадкової справи та пропущення ним строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини. Повідомлено відповідача, що впорядку позовного провадження Банк має право звернутися до суду для продовження пропущеного строку.

Посилання представника Банку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, не ґрунтується на законі та це питання не порушувалось Банком при розгляді справи в суді першої інстанції. Крім того, представником ПАТ АБ «Укргазабанк» не порушувалось питання в суді першої інстанції з приводу об`єднання цієї справи із справою №758/4541/20.

Доводи представника ПАТ АБ «Укргазабанк» про те, що позивачем пропущений строк позовної давності спростовуються матеріалами справи та Банком не подавалась досуду заява про застосування строків позовної давності.

Сторона позивача вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення від 03.10.2025 року було з`ясовано всі обставинисправи, а тому рішення є законним та прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про витребування у Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори (04108, м. Київ, проспект Правди, 33) інформації про коло осіб, які прийняли спадщину та на чиє ім`я видавались свідоцтва про прийняття спадщини із зазначенням дати їх видачі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Акціонерного товариства «Укргазбанк» Мікайилов Расім Рамізович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Діхтяренко Ольга Миколаївна в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №136/06/840, відповідно до якого банк зобов`язався відкрити йому невідновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 150 000 дол. США на строк з 22.11.2006 року по 22.11.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13% річних.

Крім того, 22.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки відповідно до якого ОСОБА_2 а передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , в якій вона проживає і на даний час.

22.11.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано запис №4099042 про накладення заборони на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Також, 22.11.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В. в Державному реєстрі іпотек зареєстровано запис №4099212 про реєстрацію іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 17.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, 26.10.2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим 08.07.2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.04.2015 у справі №758/6752/13 стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк « Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №136/06/840 від 22.11.2006 року в загальному розмірі 243 082,16 доларів США та 5 295065,25 грн, а також судові витрати. В іншій частині вимог- відмовлено.

15.07.2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання вказаного рішення суду.

У подальшому в межах виконавчого провадження приватним виконавцем отримано відомості про смерть ОСОБА_3 , а тому виконавче провадження було закінчене на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника.

13.01.2020 року банк направив до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора №302-20 від 13.01.2020 року.

З наданої суду копії спадкової справи №31/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 судом встановлено, що Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №31/2020 відносно майна померлого ОСОБА_3 та направлено Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк « Укргазбанк» лист №111/02-14 від 14.01.2020 року, яким повідомлено банк про заведення спадкової справи та пропущення ним строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини. Повідомлено відповідача, що в порядку позовного провадження банк має право звернутися до суду для продовження пропущеного строку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна, суд першої інстанції посилався на те, що з моменту смерті ОСОБА_3 пройшло дев`ять років, а тому встановлені ст. 1281 ЦК України строки для пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців спливли. Наведене свідчить про те, що відповідач позбавлений права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а іпотека за договором іпотеки від 22.11.2006 припинилася на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Суд звертає увагу, що після смерті ОСОБА_3 спадщина у встановленому законом порядку не прийнята, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і Державного реєстру іпотек записи щодо заборони відчуження квартири є актуальними.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, оскільки іпотека, яка є підставою для обтяження квартири, не припинена, таке обтяження досі не знято, його наявність створює перешкоди у здійсненні позивачем її права власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому порушені права позивача як власника нерухомого майна у даному випадку підлягають судовому захисту шляхом скасування обтяження у вигляді заборони відчуження квартири та іпотеки, з виключенням відповідних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог, а також враховуючи, що іпотека за договором іпотеки від 22.11.2006 року припинилася на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», суд дійшов висновку про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року, не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, також у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16).

Відповідно до положень статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15 зробила висновок, що стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася на те, що Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»пропустило передбачений статтею 1281 ЦК України строк звернення до спадкоємців позичальника з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, а тому просила визнати кредитний та іпотечний договори припиненими.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги позивача, може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статті 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Установивши, що заявлені позивачем позовні вимоги про визнання припиненим договору іпотеки не відповідають критерію ефективності способу захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту є саме визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та припинення іпотеки, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 саме з підстав обрання позивачкою неналежного способу захисту, який не передбачений законом.

Оскільки позовні вимоги про припинення обтяжень нерухомого майна є похідними від вимог про визнання договору іпотеки припиненим, то колегія судддів дійшла до висновку про відмову у їх задоволенні.

При цьому, позивачка не позбавлена права звернутися до суду із належно обраним способом захисту права (визнання припиненим зобов`язання), а тому відсутні підстави вважати, що права позивачки на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, є порушеними.

Доводи позивачки про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення від 03.10.2025 року було з`ясовано всі обставинисправи, а тому рішення є законним та прийняте з дотриманням норм матеріального права, колегія суддів відхиляє, оскільки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 сформульовано висновок про неналежність такого способу захисту порушеного права, як визнання припиненим договору іпотеки, у розумінні статті 16 ЦК України. Від даного висновку Велика ПалатаВерховного Судуне відступала.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, не встановив обставин, що мають значення для вирішення спору, дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна.

Відтак, формальний підхід суду першої інстанції до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законного та справедливого рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Мікайилова Расіма Рамізовича підлягає частковому задоволенню, рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна без задоволення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Мікайилова Расіма Рамізовича задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове судвое рішення про залишення позову без задоволення, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 360,32 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 546, 575, 598, 1054, 1281 ЦК України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Мікайилова Расіма Рамізовича задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання припиненим договору іпотеки, скасування записів про іпотеку та припинення обтяжень нерухомого майна залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 360,32 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: