КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 759/4448/25
Номер провадження 2-ві/824/30/2026
У Х В А Л А

25 березня 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кашперської Т.Ц., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тарасова Сергія Олексійовича про відвід судді Стрижеуса А.М. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року позов задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом видачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ключів від замка (замків) вхідних дверей, вселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211,20 грн. кожному.

Не погодившись із рішенням суду, 21 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2025 року дану цивільну справу призначено складу суду: суддя-доповідач - Стрижеус А.М., судді, які входять до складу колегії - Шкоріна О.І., Поливач Л.Д.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Стрижеуса А.М., суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І. відкрито апеляційне провадження у справі та витребувано зі Святошинського районного суду міста Києва матеріали справи № 759/4448/25.

Крім того, 31 жовтня 2025 року адвокатом Тарасовим С.О. в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не брав участі в справі, подано апеляційну скаргу на зазначене рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року через систему «Електронний суд».

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03 листопада 2025 року дану цивільну справу призначено складу суду: суддя-доповідач - Стрижеус А.М., судді, які входять до складу колегії - Шкоріна О.І., Поливач Л.Д.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року в складі судді-доповідача Стрижеуса А.М. апеляційну скаргу малолітньої особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 , подану адвокатом Тарасовим С.О., залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме для з`ясування повноважень адвоката Тарасова С.О. на представництво інтересів малолітнього ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, який не мав права на підписання договору, на підставі якого адвокатом був виданий ордер, необхідно подати договір про надання правової допомоги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Стрижеуса А.М., суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І. апеляційну скаргу малолітньої особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 , подану адвокатом Тарасовим С.О., повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, колегія суддів виходила із того, що договір про надання правничої допомоги укладено між законним представником малолітньої дитини (матері) та адвокатом Тарасовим С.О., разом із тим, ордер, який додано до апеляційної скарги, видано безпосередньо на малолітню дитину, а не на його законного представника (мати).

12 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тарасов С.О. подав до Київського апеляційного суду заяву про відвід судді Стрижеуса А.М., у якій наводив зміст ст. 3, 8, 131-2 Конституції України, ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 15, 62, 352, 356 ЦПК України, ст. 2, 11 КПК України, ст. 397 КК України.

Вказував, що у судовому засіданні по справі № 759/4448/25, що відбулось 11 березня 2026 року у приміщенні Київського апеляційного суду, суддя Стрижеус А.М., будучи обізнаним про участь з 11 березня 2026 року у справі № 759/4448/25 представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тарасова С.О., що надає професійну правничу допомогу малолітньому ОСОБА_6., самовідвід від участі у розгляді справи № 759/4448/25 не заявив.

11 березня 2026 року йому, як представнику відповідача ОСОБА_1., стало відомо про наявність підстав для відводу судді Стрижеуса А.М. від розгляду справи № 759/4448/25.

Наводив зміст ст. 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, посилався на усталену практику ЄСПЛ, згідно якої безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у справі та (і) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Веттштайн проти Швейцарії»).

Вказував, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріані проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється», адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

В Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 зазначено, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.

Як встановлюють вказані принципи, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У рішенні ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року визначають та встановлюють стандарти етичної поведінки суддів. Так, у ст. 2 визначено, що суддя підлягає відводу у випадку, зокрема, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Вказував, що відповідач та її представник не довіряє судді Стрижеусу А.М., вважає його упередженим і особою, яка скоїла кримінальне правопорушення 04 грудня 2025 року, використовуючи своє службове становище судді, кримінальна відповідальність за яке встановлено ч. 2 ст. 397 КК України (Втручання в діяльність захисника чи представника особи).

Вказував, що суддя Стрижеус А.М., отримавши апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2025 року у справі № 759/4448/25, яка була підписана представником ОСОБА_6 адвокатом Тарасовим С.О. та до якої у відповідності до імперативних вимог п. 1 ч. 4 ст. 356 ЦПК України адвокатом Тарасовим С.О. був наданий ордер АА № 1641474 від 21 жовтня 2025 року з виконання адвокатом Тарасовим С.О. договору про надання професійної правничої допомоги від 30 вересня 2025 року, свавільно, використовуючи своє положення судді, вчинив перешкоди у здійсненні правомірної адвокатської діяльності адвокату Тарасову С.О. та обмежив доступ малолітньому ОСОБА_6 до суду, що призвело до порушення гарантованих малолітній дитині Конституцією України її прав.

Посилався на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18, згідно яких ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 Кримінального кодексу України).

Вказував, що суддя Стрижеус А.М., будучи професійним суддею та обізнаний із вимогами Конституції України та законів України, посягнув на незалежність адвоката Тарасова С.О., що призвело до втручання в його діяльність як представника ОСОБА_6 , який є сином відповідача ОСОБА_1 , і якому також надається професійна правнича допомога адвокатом Тарасовим С.О. у справі № 759/4448/25.

Зазначав, що суддя, який посягнув на незалежність адвоката і скоїв кримінальне правопорушення, що є очевидним для стороннього спостерігача, не викликає довіри у реалізації відповідачем права на справедливий суд, що гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наразі дії судді Стрижеуса А.М. є об`єктом перевірки Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у межах справи № 759/4448/25, який розглядає касаційну скаргу малолітнього ОСОБА_6 , в інтересах якого адвокатом Тарасовим С.О. подана касаційна скарга, і так само був виписаний ордер АА № 1650009 від 23 грудня 2025 року з виконання договору про надання професійної правничої допомоги від 30 вересня 2025 року.

Вважав, що участь судді Стрижеуса А.М. у розгляді справи № 759/4448/25 призведе до упередженого ставлення до клієнта адвоката Тарасова С.О. та безпосередньо до нього як представника, який відстоює незалежність адвоката і реалізацію професійних прав та права його клієнта на справедливий суд.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 55, 68, 131-2, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 2, 11, 397 КК України, ст. 2, 3, 10 - 13, 36, 39, 43, 62, 356 ЦПК України, просив відвести суддю Стрижеуса А.М. від участі у розгляді справи № 759/4448/25.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2026 року визнано відвід необґрунтованим та передано заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тарасова С.О. про відвід судді Стрижеуса А.М. на автоматизований розподіл відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, для вирішення питання про відвід.

Після проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до ч. 3, 8 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2026 року справу призначено судді-доповідачу Кашперській Т.Ц.

Дослідивши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тарасова С.О. про відвід судді та матеріали справи, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є не об`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді, апеляційний суд приймає до уваги те, що у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи необ`єктивність у цій справі, оскільки подання цієї заяви обумовлене процесуальними рішеннями судді у даній справі, а саме постановленням ухвали від 04 грудня 2025 року про залишення апеляційної скарги малолітньої особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 , поданої адвокатом Тарасовим С.О., без руху з підстав, передбачених ст. 185, 356, 357 ЦПК України.

В усякому разі, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Посилання заявника на подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року про повернення апеляційної скарги малолітньої особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 , поданої адвокатом Тарасовим С.О., у справі № 759/4448/25, вказує лише на факт щодо реалізації заявником права на подання касаційної скарги на судове рішення, що не є тими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, та не можуть бути підставами для відводу судді Стрижеуса А.М.

Побоювання заявника, його сумніви в упередженості судді також не є вирішальними під час вирішення питання про відвід, оскільки не доведені у визначений законом спосіб.

Згідно з об`єктивним критерієм оцінки безсторонності суду відсутні встановлені факти, які можуть ставити під сумнів безсторонність судді, адже не встановлено обставин, які унеможливлювали б ухвалення ним об`єктивного рішення в справі.

Апеляційний суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, також констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що суддя виявляє особисту упередженість або демонструє заінтересованість у результаті розгляду цієї справи.

Апеляційний суд керується тим, що необґрунтоване усунення судді від участі в розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте в цій справі всі доводи заявника мають характер непідтверджених припущень, які не знайшли свого об`єктивного обґрунтування, що могли б бути добросовісно сприйняті та оцінені судом.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Відтак, доводи, якими представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тарасов С.О. мотивує заяву про відвід судді, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддею як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію».

Враховуючи зазначені норми закону, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді Стрижеуса А.М.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тарасова Сергія Олексійовича про відвід судді Стрижеуса А.М. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.