УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 225/5694/16

провадження № 61-16081ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє адвокат Король Інна Олександрівна, на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа № 2-1000/2010

від 03 серпня 2010 року до виконання та видачу дубліката виконавчого листа

№ 2-1000/2010 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду

м. Донецька від 09 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу.

Заяву обґрунтовано тим, що 25 серпня 2011 року старшим виконавцем Голосіївського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 09 липня

2010 року у справі № 2-1000/2010 (виконавчий лист № 2-1000/2010 від 03 серпня 2010 року) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу

в розмірі 2 946 099,44 грн, а також судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

Вказував, що за час проведення примусових виконавчих дій було виявлено нерухоме майно у м. Авдіївка Донецької області, яке належало боржнику на праві власності, та постановою ВДВС Авдіївського МУЮ від 28 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження, проведені виконавчі дії, спрямовані на арешт

та опис виявленого майна, вартість якого складала 152 099,92 грн. Після згоди заявника залишити за ним вказане майно державним виконавцем постановлено акт від 04 червня 2014 року в рахунок частини погашення боргу за виконавчим листом № 2-1000/2010 для подальшого оформлення права власності на нерухоме майно, а 04 серпня 2014 року ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки інше майно, зареєстроване у Донецькій області,

на яке можливо звернути стягнення, у боржника не виявлено.

Зазначав, що 06 серпня 2014 року органом виконавчої служби на його адресу направлено постанову про повернення виконавчого документа разом з оригіналом виконавчого листа № 2-2010/2010 від 03 серпня 2010 року, виданого Ленінським райсудом м. Донецька, та актом від 04 червня 2014 року для подальшого оформлення права власності на нерухоме майно. Вказані документи були направлені на його адресу: АДРЕСА_1 , тобто

на територію, на якій з 13 квітня 2014 року проводиться антитерористична операція. Зазначене поштове відправлення ним отримане не було у зв`язку

з проведенням антитерористичної операції на території м. Донецька.

Оскільки оригінал виконавчого листа було втрачено заявник просив поновити йому пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання

та видати дублікат виконавчого листа № 2-1000/2010 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 09 липня 2010 року

про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду

від 19 листопада 2025 року, заяву ОСОБА_2 задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-1000/2010 від 03 серпня 2010 року, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 09 липня 2010 року, за позовною заявою

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

Видано дублікат виконавчого листа № 2-1000/2010 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 09 липня 2010 року

про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог заявника, оскільки при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого

на підставі судового рішення, безпосередньо дослідив обставини пропуску позивачем такого строку, з`ясував питання щодо причин його пропуску та дійшов висновку, що наведені заявником причини пропуску строку є поважними

та виникли не з його вини, тому виснував про необхідність поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видав його дублікат.

21 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Король І. О., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня

2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада

2025 року у цій справі, в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року

і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року поновлено ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє адвокат Король І. О., строк на касаційне оскарження ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року

та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано надати докази доплати судового збору

за подання касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху надійшли матеріали на усунення недоліків, до яких представник заявника додав докази доплати судового збору.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що при постановленні оскаржуваних судових рішень суди не здійснили перевірку фактичного існування відповідного виконавчого листа та залишили без уваги обставину відсутності матеріалів цивільної справи у Дзержинському міському суді Донецької області. Зазначає,

що заявник (стягувач) звернувся до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа після спливу встановленого процесуальним законом строку. При цьому відповідну заяву подано лише у жовтні 2016 року,

без належного обґрунтування причин пропуску строку та без надання доказів

на підтвердження поважності таких причин. Апеляційний суд дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про втрату виконавчого листа, фактично ототожнивши сам факт його відсутності у стягувача та в органах примусового виконання з фактом втрати, без встановлення факту первісної видачі такого виконавчого документа.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

у цій справі.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу суду першої інстанції

та постанову апеляційного суду в частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання слід відмовити з таких мотивів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних

на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах

3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після

їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).

Оскарження ухвали щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання передбачено пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржені ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині вимог щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа

до виконання не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту

2 частини першої статті 389 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині вимог щодо видачі дубліката виконавчого листа слід відмовити з таких мотивів.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Підставами касаційного оскарження ухвали про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи

не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Вказаного висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що на виконанні в Голосіївському РУЮ у м. Києві,

а в подальшому в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, перебувало виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду

м. Донецька від 09 липня 2010 року у справі № 2-1000/2010 (виконавчий лист

№ 2-1000/2010 від 03 серпня 2010 року) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 2 946 099,44 грн, а також судових витрат

у розмірі 1 820,00 грн.

У судовому засіданні з`ясовано, що 06 серпня 2014 року виконавчою службою

на адресу заявника направлено постанову про повернення виконавчого документа разом з оригіналом виконавчого листа № 2-2010 від 03 серпня 2010 року, виданого Ленінським райсудом м. Донецька, та актом від 04 червня 2014 року, для подальшого оформлення права власності на нерухоме майно, однак у зв`язку

з тим, що територія, на якій проживає заявник, на момент направлення кореспонденції вже була тимчасово окупованою були наявні підстави вважати,

що виконавчий лист втрачений.

У зв`язку з цим ОСОБА_2 позбавлений права звернення до органів виконавчої служби з виконавчим документом з метою його примусового виконання.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа

№ 2-1000/2010 від 03 серпня 2010 року, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 09 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 2 946 099,44 грн, а також судових витрат у розмірі 1 820,00 грн, суд зазначив, що відповідно до вимог статті 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Оцінюючи правильність застосування судами норм матеріального права

та додержання норм процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення,

що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових

чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України,

а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ,

а у випадках, встановлених цим Кодексом - ухвала суду є виконавчими документами.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з пунктом

5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки

чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII).

У підпункті 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» зазначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу

як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа

є його втрата.

При цьому виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки

з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня

2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок,

що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа

до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку

до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті

12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно

до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів:

у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання

не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє

у задоволенні цієї заяви.

Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання

про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа

до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати,

або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року

у справі № 2-836/19, провадження № 14-308цс19).

Чинним законодавством передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документа лише у разі дотримання або ж поновлення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанова Верховного Суду

від 03 листопада 2021 року у справі № 2-3552/10, провадження № 61-13845св21).

У постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21), від 15 червня 2022 року у справі № 2-5062/10 (провадження № 61-2014св22), від 11 квітня 2024 року у справі № 1519/2-4707/11 (провадження № 61-11675св23) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його

до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Видача дубліката виконавчого документа пов`язується з його втратою та можлива в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання або за умови поновлення такого строку судом у разі його пропуску. У разі пропуску строку

для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частини перша статті 433 ЦПК України). Єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. Встановлення судом факту пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і непоновлення його судом

є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа

до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Таким чином, під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення стягувача до суду з такою заявою обов`язковим та визначальним

є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання

(ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі

№ 1519/2-4707/11, провадження № 14-21цс24).

Обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його

до виконання або його поновлення за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, провадження № 61-34св21).

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі

або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа

до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги

чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази,

що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність

або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати

до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу

для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті

77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних

у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,

а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку

як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок

про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою суду першої інстанції.

Судами встановлено, що згідно з інформацією з електронного сервісу Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження

з примусового виконання виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 було закінчене та прийняття постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті

47 Закону України «Про виконавче провадження», оригінал виконавчого листа

№ 2-1000/2010 від 09 липня 2010 року, виданого 03 серпня 2010 року, разом

із постановою про повернення виконавчого документа від 04 серпня 2014 року виконавчою службою був направлений на адресу заявника, однак у зв`язку з тим, що територія, на якій проживає заявник, на момент направлення кореспонденції вже була тимчасово окупованою, то вважається, що такий виконавчий лист

був втрачений, оскільки даних про повернення кореспонденції матеріали справи

не містять.

Окрім цього, 15 липня 2016 року Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області надано відповідь про неможливість надати детальну інформацію на підставі того,

що всі виконавчі провадженні залишені на тимчасово окупованій території.

Із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа стягувач

ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області

в жовтні 2016 року.

У постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 6-66/2011 (провадження № 61-8679св22) зроблено висновок, що «дублікат - це документ,

що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа

у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою, правильно виснував про те, що пропуск заявником строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважним, у зв`язку з чим задовольнив заяву про поновлення строку та видав дублікат виконавчого документа відносно боржника.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд дійшов передчасного

та необґрунтованого висновку про втрату виконавчого листа, фактично ототожнивши сам факт його відсутності у стягувача та в органах примусового виконання з фактом втрати, без встановлення факту первісної видачі такого виконавчого документа не заслуговують на увагу, оскільки тлумачаться представником заявника на власний розсуд та спростовуються висновками апеляційного суду, викладними в окаржуваній постанові.

Інші доводи касаційної скарги є подібними доводам апеляційної скарги, на які апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді, та не можуть бути підставами

для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді

з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти

на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain,

серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень в частині вимог щодо видачі дубліката виконавчого листа свідчить, що правильне застосовування судом норм права в цій частині є очевидним, а касаційна скарга необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Король Інна Олександрівна, на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська