ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 166/1029/25

провадження № 61-14743св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» в особі Ковельської філії Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2025 року у складі судді

Приймачук О. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У червні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» в особі Ковельської філії Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» (далі - ПрАТ «Волиньобленерго») звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 30 червня

2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження

у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на

30 липня 2025 року.

Згідно з протоколом судового засідання від 30 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 03 вересня 2025 року у зв`язку з неотриманням представником позивача відзиву.

Згідно з протоколом судового засідання від 03 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 11 вересня 2025 року у зв`язку із задоволенням клопотання сторони відповідача про зобов`язання позивача надати акт.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня

2025 року позовну заяву ПрАТ «Волиньобленерго» залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивач без поважних причин не надав витребуваних судом доказів, необхідні для вирішення спору, а тому є підстави для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України.

Постановою Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня

2025 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

19 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки 03 і 11 вересня 2025 року відбулися судові засідання у справі, під час яких суд вирішив ряд клопотань та дослідив докази, підстав для залишення позову без розгляду не було. Наявні

у справі докази давали можливість суду ухвалити рішення у справі. Суд не навів жодного мотиву щодо неможливості вирішення справи без витребуваного доказу.

Доводи інших учасників справи

20 січня 2026 року ПрАТ «Волиньобленерго» подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що оскільки позивач не виконав вимоги суду про витребування доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість здійснення судом розгляду справи за відсутності доказів та залишив позовну заяву без розгляду.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Ратнівського районного суду Волинської області.

20 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

ПрАТ «Волиньобленерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 30 червня

2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження

у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на

30 липня 2025 року.

Згідно з протоколом судового засідання від 30 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 03 вересня 2025 року у зв`язку з неотриманням представником позивача відзиву.

Згідно з протоколом судового засідання від 03 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 11 вересня 2025 року у зв`язку із задоволенням клопотання сторони відповідача про зобов`язання позивача надати акт.

Згідно з протоколом судового засідання від 11 вересня 2025 року представник позивача просив залишити позов без розгляду у зв`язку з неподанням своєчасно доказів, які витребовував суд.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідають.

Залишаючи позов без розгляду з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору та просив залишити позов без розгляду.

Проте з таким висновком судів першої і апеляційної інстанції колегія суддів частково не погоджується з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства

є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи

не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,

в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи

і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя, четверта статті 12 ЦПК України).

Питання щодо витребування доказів врегульовані статтею 84 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої, сьомої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання, суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Разом із тим з матеріалів справи відомо, що ухвала про витребування доказів за клопотанням учасника справи судом першої інстанції не постановлялася.

Крім того, слід враховувати, що частиною десятою статті 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними

в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Водночас у пункті 9 частини першої статті 257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Системне тлумачення пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить, що його необхідно застосовувати у взаємозв`язку із положеннями частин сьомої - десятої статті 84 ЦПК України, а саме за умови з`ясування питання, яке значення мають ці докази, при цьому суд має процесуальні підстави для визнання обставини, для з`ясування якої витребовувався доказ, або для відмови у визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Наведені висновки щодо застосування указаних норм процесуального права відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від

13 лютого 2019 року у справі № 592/10368/16-ц (провадження

№ 61-35703св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 560/904/15-ц (провадження № 61-40688св18), від 17 січня 2020 року у справі № 520/2609/17 (провадження № 61-9001св19), від 02 вересня 2020 року у справі

№ 208/4288/18 (провадження № 61-2921св20).

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 761/117393/19 зазначив, що положення частини десятої статті 84 ЦПК України містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів, а залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 331/2308/22 (провадження № 61-10507св24).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов неправильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ПрАТ «Волиньобленерго» без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України.

Разом з тим Верховний Суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду (пункт 1 частини другої статті 200 ЦПК України).

Із матеріалів справи відомо, що згідно з протоколом судового засідання від

11 вересня 2025 року представник позивача просив залишити позов без розгляду.

За змістом статті 257 ЦПК України, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення по суті спору.

Пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням у встановленому законом порядку та до початку розгляду справи по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Подібного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2020 року

у справі № 548/2531/18, від 05 жовтня 2021 року у справі № 308/13199/17,

від 04 квітня 2022 року у справі № 441/1609/19.

За обставин цієї справи сторона позивача скористалася своїм правом на заявлення клопотання про залишення позову без розгляду, що не впливає на права та інтереси відповідача, а тому в суду не було підстав для відмови в його задоволенні, оскільки таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу. За таких обставин є підстави для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду, проте помилився щодо мотивів, ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від

11 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від

23 жовтня 2025 року слід змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення

у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають зміні у мотивувальних частинах з викладенням їх у редакції цієї постанови.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про зміну судових рішень лише

в мотивувальних частинах, що не вплинуло на обсяг вирішених вимог, розподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України суд касаційної інстанції не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня

2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року змінити, викласти їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов