Справа № 473/1413/26
УХВАЛА

"27" березня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Лузан Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Приватного підприємства «Укрінтерпостача» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

у березні 2026 року Приватне підприємств «Укрінтерпостача» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПП «Укрінтерпостача» домовилося з відповідачем ОСОБА_1 про придбання у нього права оренди на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані в межах Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, на території якої позивач здійснює свою господарську діяльність.

На виконання такої домовленості позивач передав відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у рахунок авансування майбутньої оплати права оренди, вартість якого була б визначена окремими договорами, 19 вересня 2024 року гроші в сумі 600000,00 грн, що станом на день передачі коштів становило 14371,00 доларів США, 23 жовтня 2024 року - 290000,00 грн, 16800,00 доларів США, 01 листопада 2024 року - 1245000,00 грн.

Між тим, договори купівлі-продажу права оренди земельних ділянок між сторонами укладені не були. При цьому, відповідачі кошти, що були отримані ними в якості авансових платежів, позивачу не повернуті.

В зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 600000,00 грн, з відповідача ОСОБА_2 2272016,00 грн.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд встановив наступне.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом ч.1 ст. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2022 у справі №183/4196/21, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, від 23.11.2021 у справі №641/5523/19 та інші).

Згідно ч.ч.1,2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.п. 1,6 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства, за загальними правилами, є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №916/2791/16 зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Визначення позивачем у позові такого складу сторін у справі (позивача та відповідача), який не відповідає реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, не може змінювати вид судочинства, в якому слід розглядати такий спір.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ПП «Укрінтерпостача» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; відповідач ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець, дата державної реєстрації 18 листопада 2003 року; відомості про реєстрацію припинення підприємницької діяльності відсутні; відповідно до КВЕД основним видом діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; відповідач ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець, дата державної реєстрації 16 червня 2016 року; відомості про реєстрацію припинення підприємницької діяльності відсутні; відповідно до КВЕД основним видом діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

При цьому, зі змісту позову, доданих до нього документів вбачається, що даний спір виник з правовідносин, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності суб`єктами господарювання, тому такий спір, відповідно до положень ст.20 ГПК України належить до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.ч. 2, 5 ст. 186 ЦПК України).

За встановлених обставин у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства) та роз`яснити позивачеві, що розгляд таких вимог віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення вищевказаного позову, в якому просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам, а також заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна, належного відповідачам.

Відповідно до ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Оскільки судом відмовлено у відкритті провадження у справі в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, заява про забезпечення позову не може бути розглянута та підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149,152,186, 258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Укрінтерпостача» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд вказаних вимог віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції.

Заяву Приватного підприємства «Укрінтерпостача» про забезпечення його позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.В.Лузан