ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3369/23

Провадження № 22-ц/820/658/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: прокурора Ткачук Н.С., представника відповідача адвоката Костюковича Д.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року (суддя Бондар О.О.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Кам`янець-Подільською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» виявлено факт порушення інтересів держави щодо отримання в приватну власність та користування земельною ділянкою, що розташована в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Так, рішенням Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району №2-в від 30.10.2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1662 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010.

Право власності ОСОБА_1 посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ №031544 від 26.04.2024. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04.

В подальшому, 15.03.2007 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передав у власність (продав) вищевказану земельну ділянку ОСОБА_3 (договір зареєстрований в реєстрі за №516).

Після чого, 23.04.2019 було зареєстровано право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_4 . Державну реєстрацію відповідного права здійснено на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 938, виданого 23.04.2019.

27.10.2021 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передала у власність (продала) вищевказану земельну ділянку ОСОБА_2 (договір зареєстрований в реєстрі за № 991).

Однак, вказана земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, належить до земель водного фонду та повністю перебуває в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, що виключає право приватної власності на неї.

При цьому, прокурор посилається на інформацію Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Сірет від 26.12.2022 за №1175/06/2022, відповідно до якої останнім проведено співставлення даних інтернет-ресурсу: https://kadastr.live/ з картографічними матеріалами робочого проєкту водоохоронної зони (1986 року) лівого берега водосховища Дністровської ГЕС на території Хмельницької області, за результатами чого встановлено, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.

Відповідно до збірного кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого за результатами проведеної геодезичної зйомки ТОВ «Кайлас-К» встановлено, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, повністю перебуває в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, а саме на відстані 57,70 м до урізу річки Дністер.

Згідно з інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області від 03.03.2023 №440 встановлено, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, знаходиться на лівому березі Дністровського водосховище Дністровського водосховище , яке утворене після будівництва Дністровського комплексного гідровузла на річці Дністер (у 1981-1987 роках), яка, відповідно до ст. 79 ВК України, є великою річкою.

Таким чином, прокурор вважає, що доведеним є факт того, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, беззаперечно є земельною ділянкою водного фонду та повністю перебуває в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.

Відповідно, спірна земельна ділянка передана в приватну власність в порушення вимог ст. ст. 58-61, 83 ЗК України та ст. ст. 85, 88-90 ВК України, оскільки надання земель прибережної захисної смуги у приватну власність законодавством не передбачено.

Звертаючись до суду, прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області №2-в від 30.10.2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1662 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0010, площею 0,1662 га, що розташована в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; номер відомостей про речове право: 44701310; дата державної реєстрації: 27.10.2021, з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку; скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0010, площею 0,1662 га, що розташована в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, із одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно усіх зареєстрованих щодо земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0010, речових прав та їх обтяжень; зобов`язати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) повернути земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0010, площею 0,1662 га, що розташована в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області ().

У вересні 2025 року виконувачем обов`язків керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури до суду подано заяву про зміну предмету позову, мотивуючи тим, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є витребування земельної ділянки водного фонду з незаконного володіння, а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ст. 387 ЦК України. В заяві прокурор просив:

1. визнати незаконним та скасувати рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області №2-в від 30.10.2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1662 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010;

2. витребувати у ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради () земельну ділянку площею 0,1662 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010.

Крім того, просив позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припинення речових прав на неї залишити без розгляду.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2025 року прийнято до розгляду заяву виконуючого обов`язків керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури про зміну предмету позову; позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припинення речових прав на неї залишено без розгляду.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2025 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області № 2-в від 30.10.2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1662 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010.

В задоволенні позову про витребування у ОСОБА_2 в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради земельної ділянки, площею 0,1662 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010, відмовлено.

Стягнуто з Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір в сумі по 1342 гривні 00 коп. з кожного відповідача.

В стягненні з ОСОБА_2 на користь Хмельницької обласної прокуратури судового збору в сумі 2684 грн відмовлено.

В стягненні з Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Хмельницької обласної прокуратури судового збору по 1789,34 грн з кожного відповідача відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить в цій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права.

Щодо висновків суду про добросовісність ОСОБА_4 у зв`язку з набуттям права на спірну земельну ділянку в порядку, встановленому для виконання судових рішень, та як наслідок, добросовісність ОСОБА_2 , зазначає, що набуття права власності на спірну земельну ділянку в порядку виконання рішень не робить набувача такого майна апріорі добросовісним.

У постанові від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що метою позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він незаконно позбавлений.

Якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від такого набувача лише у випадках, встановлених частиною першою статті 388 ЦК України (з урахуванням винятків, визначених у частині другій цієї статті), тоді як у недобросовісного набувача чи у добросовісного, який набув майно безоплатно, власник має право його витребувати у всіх випадках (статті 387, частина третя статті 388 ЦК України).

Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови від 26.07.2019 у справі №669/927/16-ц п. 51), від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 (пп. 38-39, 57), від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 (пп. 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатись добросовісною особа, яка знала чи могла знати про набуття нею майна в супереч закону (постанови від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (п. 61), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 211), від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 (п. 55), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (п. 5.66).

Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд надав оцінку добросовісності ОСОБА_4 у зв?язку з придбанням нею земельної ділянки в порядку виконання рішень судів, у той час як юридичне значення для витребування земельної ділянки має добросовісність чи недобросовісність ОСОБА_2 .

Зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 звертала увагу на те, що придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача. Тому добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо.

Вказує, що якщо закон містить абсолютну заборону, то це означає, що жодні дії, спрямовані на її обхід або порушення, не можуть вважатись добросовісними.

Наголошує на тому, що національне законодавство України прямо забороняє органам місцевого самоврядування та органам державної влади передавати в приватну власність землі водного фонду, явні та видимі ознаки земельної ділянки, такі як безпосередня близькість до річки Дністер (55,7 м від узрізу води) та перебування в межах прибережної захисної смуги, свідчать про її належність до земель водного фонду, а тому ОСОБА_1 (первісний набувач) та ОСОБА_2 (кінцевий набувач) не є доросовісними набувачами права приватної власності на спірну земельну ділянку, яка на підставі ст. 387 ЦК України підлягає витребуванню у комунальну власність територіальної громади Слобідсько - Кульчівецької сільської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 через свого представника Костюковича Д.К. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні прокурор Ткачук Н.С. підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Костюкович Д.К. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Проте, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, яку вона у встановлений чинним законодавством порядку відчужила на користь ОСОБА_2 , у зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог в частині витребування у ОСОБА_2 в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради земельної ділянки площею 0,1662 га, що знаходиться в межах населеного пункту с. Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010, відсутні. Крім того, при відмові в задоволенні позову суд врахував, що позивачем не внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі вартості спірної земельної ділянки для її витребування в добросовісного набувача.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням дев`ятої сесії Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району №2-в від 30.10.2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передано ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1662 та, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер: :03:002:0010. (т. 1, а.с. 10).

26.04.2004 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 031544. Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04. (т. 1, а.с. 11)

15.03.2007 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передав у власність (продав) вищевказану земельну ділянку ОСОБА_3 (договір зареєстрований в реєстрі за № 516). (т. 1, а.с. 12)

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка № 326235776 від 20.03.2023 року) встановлено, що 23.04.2019 зареєстровано право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_4 . Державну реєстрацію відповідного права здійснено на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 938, видане 23.04.2019. (т. 1, а.с. 13-16, 209).

З копії свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна від 11 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Саварчук В.М., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №938 вбачається, що ОСОБА_4 була придбана земельна ділянка, кадастровий номер: :03:002:0010, свідоцтво видане на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Кам`янець-Подільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 13 липня 2017 року.

З акту про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Кам`янець-Подільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 13 липня 2017 року вбачається, що продаж земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0010, було проведено в ході електронних торгів за допомогою Системи електронних торгів арештованого майна по зведеному виконавчому провадженню № 50560916, в якому знаходилось виконавче провадження № 36440265 з виконання виконавчого листа Кам`янець-Подільського міськрайонного суду № 2-3636/11 від 27 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитними договорами.

27.10.2021 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передала у власність (продала) спірну земельну ділянку ОСОБА_2 (договір зареєстрований в реєстрі за № 991). (т. 1, а.с. 210)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 326235776 від. 20.03.2023), власником спірної земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0010, є ОСОБА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; номер відомостей про речове право: 44701310; дата державної реєстрації: 27.10.2021. (т. 1, а.с. 13-16)

Згідно з інформацією Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Сірет від 26.12.2022 за №1175/06/2022, останнім проведено співставлення даних інтернет-ресурсу: https://kadastr.live/ з картографічними матеріалами робочого проєкту водоохоронної зони лівого берега водосховища Дністровської ГЕС на території Хмельницької області, за результатами чого встановлено, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, відповідно знаходиться в межах прибережної захисної смути Дністровського водосховища. (т. 1, а.с. 18-20)

Робочий проєкт водоохоронної зони лівого берега водосховища Дністровської ГЕС був виготовлений у 1986 році проєктно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укрдіпроводгосп». Проєктна документація водоохоронної зони лівого берега Дністровського водосховища на території Хмельницької області затверджена протоколом виконкому Хмельницької обласної ради 1988 року. Робочі екземпляри були передані кожному господарству районів, території яких прилягають до Дністровських водосховищ.

Відповідно до збірного кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого за результатами проведеної геодезичної зйомки ТОВ «Кайлас-К» (лист №6 від 10.02.2023 з додатками), спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, повністю перебуває в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, а саме на відстані 57,70 м до урізу річки Дністер. (т. 1, а.с. 22-24)

Згідно з інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області від 03.03.2023 №440, спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0010, знаходиться на лівому березі Дністровського водосховища, яке утворене після будівництва Дністровського комплексного гідровузла на річці Дністер. (т. 1, а.с. 27)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

До земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. (ч. 1 ст. 58 ЗК України)

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 61 ЗК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема: землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. (п. г ч. 4 ст. 83 ЗК України)

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Крім того, за положеннями частини 4 статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Відповідно до пункт 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови тільки на землях міст і селищ міського типу, а не сіл.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірна земельна ділянка передана в приватну власність в порушення вимог ст. ст. 58-61 ЗК України та ст. ст. 85, 88-90 ВК України, оскільки надання земель прибережної захисної смуги у приватну власність законодавством не передбачено. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

У даній справі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а в подальшому й ОСОБА_2 , яка придбала земельну ділянку у ОСОБА_4 , проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду, виходячи з її розташування в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, на відстані менше ніж 100 м від урізу р. Дністер. Тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у їхню приватну власність є таким порушенням закону, про яке зазначені особи могли та повинні були знати на час набуття земельної ділянки кожним із них. А тому, поведінка сторін правочину не була добросовісною.

ЗК України взагалі не передбачає та не передбачав можливість передання у власність земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Це обмеження було та залишається доступним, чітким і зрозумілим, а наслідки його недотримання з огляду на приписи Цивільного кодексу (далі - ЦК України) та ЗК України - передбачуваними для будь-якої особи, яка набула у власність земельну ділянку водного фонду.

У даному випадку, прокурор у позові, а суд першої інстанції при ухваленні рішення, помилково вважали застосовними до спірних правовідносин приписи статей 387 і 388 ЦК України, а не статті 391 цього кодексу, з урахуванням того, що позовна вимога спрямована на повернення земельної ділянки в комунальну власність.

У постанові від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду не зв`язана посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи.

У даному випадку помилкова, з огляду на обставини справи, юридична кваліфікація позивачем і судом першої позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки водного фонду як вимоги, до якої слід застосувати приписи статей 330, 387 і 388 ЦК України, призвела до неправильного вирішення справи.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України, метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

За обставинами справи, яка переглядається, мета позивача спрямована на усунення перешкод власникові (територіальній громаді), який не втратив володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (земельною ділянкою водного фонду), у користуванні та розпорядженні цією ділянкою шляхом її повернення від ОСОБА_2 .

Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18).

Встановивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ОСОБА_2 , апеляційний суд розглядає вимогу витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки до комунальної власності як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді за правилами негаторного позову.

При вирішенні вказаних позовних вимог обов`язковим є ретельне з`ясування питання щодо правомірності та пропорційності втручання держави у право власності відповідачки на мирне володіння майном (земельною ділянкою).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

Колегія суддів враховує, що позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки спрямовані на захист суспільного інтересу та відновленні становища, яке існувало до порушення права держави на землю, яка входить до прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.

Повернення державі земельної ділянки, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду.

А тому, колегії суддів вважає, що задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки у справі, що яка є предметом апеляційного перегляду жодним чином не порушує прав відповідачки в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦКП України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідачки ОСОБА_2 на користь Хмельницької обласної прокуратури підлягає стягненню 6720 грн (2684+4026) судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Повернути в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області земельну ділянку, площею 0,1662 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Велика Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:002:0010.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Хмельницької обласної прокуратури 6720 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2026 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай