ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7361/25 Номер провадження 22-ц/814/654/26Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю прокурора Марченко О.А., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Слуцького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Полтавської обласної прокуратури Гладія Євгена Васильовича на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позову вказує, що він здійснює підприємницьку діяльність, як фізична-особа підприємець, а у період з 2019 по 2024 рік був засновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВБК БІЗОН», .

17.12.2021 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Марченко М.В. повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Повідомлення про підозру було погоджено прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В.

У змісті повідомлення про підозру зазначено, що ОСОБА_1 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Також, ОСОБА_1 підозрюється у внесенні службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

30.12.2021 року прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В. затверджено обвинувальний акт, який направлений до Полтавського районного суду Полтавської області.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року у справі №545/4271/21 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень.

У цивільному позові прокурора в інтересах Держави в особі Новоселівської ОТГ Полтавського району Полтавської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у сумі 139850 грн. відмовлено.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року у справі №545/4271/21 апеляційну скаргу прокурора з внесеними змінами заступника керівника прокуратури Полтавської області залишено без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.04.2025 року у справі №545/4271/21 вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року стосовно нього залишено без змін, а касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури без задоволення.

Зазначає, що незаконні дії прокуратури завдали шкоду його репутації, адже підірвали до нього довіру у його партнерів, сформували в нього та його родині страх та тривогу за його подальше майбутнє, обмежили його підприємницьку діяльність, оскільки він був вимушений витрачати час на свій захист від незаконного переслідування, чим завдали йому значну моральну шкоду, тому для відновлення його порушених прав вважає за необхідне стягнути на свою користь компенсацію заподіяної йому моральної шкоди у судовому порядку.

Враховуючи те, що він перебував під слідством та судом у період з 17.12.2021 по 11.07.2024 року, вважає, що має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди у визначеному Державою гарантованому мінімумі, який еквівалентний мінімальній заробітній платі у 2025 році 8000 грн. за кожен місяць перебування під слідством та судом 31 місяць та 28 днів (31 місяць та 28 днів х 8000 грн.) та складає 255466,66 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 246667 гривень.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.

Судові витрати по справі компенсовано за рахунок держави.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, керівник Полтавської обласної прокуратури Гладій Є.В. оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог дійшов до необґрунтованих висновків про наявність підстав для стягнення на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 246 667 грн з огляду на визначений в ст.. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.

Так, при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди судом першої інстанції при здійсненні розрахунку суми для відшкодування взято за основу встановлений у Законі України «Про державний бюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати 8000 грн.

Разом з тим, згідно зі ст.. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі України про Державний бюджет на відповідний рік, а саме на 2025.

Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду визначено на рівні 1600 грн.

За таких обставин, судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом не вірно застосовано норми матеріального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши прокурора прокурора Марченко О.А., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Слуцького О.В. дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 17.12.2021 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Марченко М.В., за погодженням прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В., повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України (а.с.21-27).

30.12.2021 року прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В. затверджено обвинувальний акт, який направлений до Полтавського районного суду Полтавської області (а.с.28-34).

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року у справі №545/4271/21 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень. У цивільному позові прокурора в інтересах Держави в особі Новоселівської ОТГ Полтавського району Полтавської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у сумі 139850 грн. відмовлено (а.с.45-56).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року у справі №545/4271/21 апеляційну скару прокурора з внесеними змінами заступника керівника прокуратури Полтавської області залишено без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін (а.с.35-44).

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.04.2025 року у справі №545/4271/21 вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури без задоволення (а.с.57-66).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 місцевий суд прийшов до вірного висновку, щодо стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягали стягненню з держави Україна. Судом також було враховано, що мінімальний розмір заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» становив 8000 грн.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є вичерпним.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року у справі №545/4271/21 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень. У цивільному позові прокурора в інтересах Держави в особі Новоселівської ОТГ Полтавського району Полтавської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у сумі 139850 грн. відмовлено (а.с.45-56).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року у справі №545/4271/21 апеляційну скару прокурора з внесеними змінами заступника керівника прокуратури Полтавської області залишено без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін (а.с.35-44).

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.04.2025 року у справі №545/4271/21 вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року стосовно ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури без задоволення (а.с.57-66).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 17.12.2021 року дати повідомлення про підозру по 11.07.2024 дати постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року у справі № 545/4271/21 без змін, тобто 30 місяців та 25 днів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен хоча б наближено бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжито термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не з виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування».

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, де зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції встановив, що на час звернення ОСОБА_1 з позовом розмір щомісячної мінімальної заробітної плати був встановлений у розмірі 8 000 грн, в зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доцільність відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 246 667 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно визначення судом моральної шкоди, яка полягала у невірному визначенні розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду колегія суддів відхиляє.

Згідно з правовими висновками, якими керується колегія суддів під час ухвалення цієї постанови, порядок, підстави та розмір відшкодування моральної шкоди, який є гарантованим мінімумом компенсації немайнових втрат особи, визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Визначений судами першої інстанцій розмір моральної шкоди відповідає визначеним профільним законом критеріям та не є нижчим за гарантований законом мінімум компенсації, а отже висновки суду першої інстанції відповідають вимогам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та чинній правозастосовчій практиці.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2025 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2025 року без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника Полтавської обласної прокуратури Гладія Євгена Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді О.І. Обідіна

В.П. Пікуль