Дата документу 24.03.2026 Справа № 335/4109/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4109/24 Головуючий в 1-й інстанції Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/819/26 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Кухаря С.В.

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

Зазначав, що з 01 листопада 2021 року по 29 лютого 2024 року надавав послугу з постачання теплової енергії у нежитлові приміщення № 85 часта 31/100, площею 46,65 м2, № 84 часта 18/25, площею 259,63 м2, № 63, 63а площею 84,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 на праві власності.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Типового індивідуального договору № 72200681 про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», станом на 01 листопада 2021 року вважається укладеним. Відповідно до умов Договору, вартість обсягу спожитої теплової енергії користувачем обраховано за показаннями приладу комерційного обліку теплової енергії, яким оснащений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачкою не виконувалися зобов`язання з оплати послуг з постачання теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої за період з 01 листопада 2021 року по 29 лютого 2024 року становить 331 555,62 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» 331 555,62 грн. заборгованості за теплопостачання та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2026 року у задоволені позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем. Належні ОСОБА_1 приміщення перебувають в оренді у ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС», яке і повинно нести витрати з утримання орендованих приміщень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість та відшкодувати судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 як власниця приміщень за адресою надання послуг зобов`язана утримувати майно, яке належить їй на праві власності. Враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та сплив 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, індивідуальний договір з постачання теплової енергії між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 є укладеним з 01 листопада 2021 року. Вважає, що суд дійшов невірних висновків щодо незаконності та необґрунтованості пред`явлення Концерном «Міські теплові мережі» вимог про стягнення боргу за поставлену теплову енергію до ОСОБА_1 як до неналежного відповідача.

Вказує, що судом не враховано підстави та умови укладення індивідуальних публічних договорів, а також не врахована правова позиція щодо укладення типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 грудня 2023 року у справі № 908/2078/22.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 і її представник адвокат Галіченко Б.В. не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені через електронні кабінети, причини неявки суду не повідомили. Суд визнав за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що споживачем послуг Концерну «Міські теплові мережі», наданих у належні відповідачці нежитлові приміщення, є ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС», яке звернулося до позивача з відповідною заявою щодо приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, яка була проігнорована позивачем, та ним було продовжено складення рахунків на оплату послуг на ім`я відповідача. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не є зобов`язаною за позовною вимогою особою, отже є неналежним відповідачем у справі, оскільки в ході розгляду справи встановлено особу, яка має виконати вимогу позивача.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, а тому з ними не можна поголитись.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Як видно із матеріалів справи та встановлено судом, Концерн «МТМ» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення № 85 ч. 31/100 площею 46,65 м2, № 84 ч. 18/25 площею 259,63 м2, № 63, 63а площею 84,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (частина друга статті 317 ЦК України).

02 жовтня 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

01 листопада 2021 року між сторонами було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с. 15-17).

Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (п. 32 договору).

Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою і другою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 Закону України «Про теплопостачання» від 02.05.2005 № 2633-IV, відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст.ст. 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» та є обов`язковим для сторін на підставі закону.

За змістом ст. 25 вказаного Закону, теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що:

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Отже, споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 1 Закону України № 2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 даного Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо; споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

В межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Згідно із ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 цього Закону.

За приписами ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.

Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 та № 1023 від 08.09.2021 внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов.

Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до п. 13 Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст.ст. 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Отже, враховуючи встановлені обставини та вищенаведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що розміщений на сайті Концерну «МТМ» Типовий індивідуальний договір № 72200681 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення № 85 ч. 31/100, № 84 ч. 18/25, № 63,63а, між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 є укладеним з 01 листопада 2021 року.

Крім того, відповідно до наданих відповідачем доказів, 01 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС», (орендар або користувач) було укладено Договір оренди № 69 нежитлового приміщення (скорочено «Договір оренди»), відповідно до якого відповідач передав, а користувач прийняв в строкове платне користування визначене Майно (скорочено «Об`єкт»): нежитлове приміщення у підвалі та на першому поверху № 84,85 будівлі літ. А-5, нежиле приміщення 63,63а, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , площею 391,18 кв.м. Відповідно до п. 1.1. договору оренди № 69 від 01 січня 2022 року майно передано в оренду з метою організації господарської діяльності орендаря та з укладанням до Договору оренди Акту приймання-передавання нежитлового приміщення від 01 січня 2022 року (п. 1.3. Договору оренди) (т. 2, а.с. 24-26).

Об`єкт нерухомості, що є предметом Договору, передано Орендарю 01 січня 2022 року на підставі Акту приймання-передачі нежилого приміщення до Договору оренди нежитлового приміщення № 69 від 01 січня 2022 року (т. 2, а.с. 27).

Згідно з розрахунком основного боргу за договором № 72200681, ОСОБА_1 , як власник приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення № 85 ч. 31/100, № 84 ч. 18/25, № 63,63а, має заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 331 555,62 грн.

20 січня 2022 року орендар як користувач і фактичний споживач послуг на Об`єкті, керуючись абз. 5 п. 13 Правил № 830 звернувся до Позивача із Заявою-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 20 січня 2022 року.

26 грудня 2023 року ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» звернулося до позивача із письмовою заявою про надання індивідуального договору з ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» про надання послуги з постачання теплової енергії (мається на увазі у друкованому вигляді) по вказаній вище адресі приміщень (Об`єкта), а також рахунки за теплову енергію починаючи з січня 2022 року.

15 лютого 2024 року ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» повторно звернулося до Позивача із листом про надання рахунків за теплову енергію згідно заяви-приєднання від 20 січня 2022 року.

Відповідно до відповідей Позивача Вих. № 579 /44-15617 від 22 січня 2024 року та Вих. № 1685 /44-1794 від 11 березня 2024 року вищевказані звернення користувача залишені позивачем без задоволення з посиланням на те, що укладання договору про надання послуги з постачання теплової енергії з ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» є недоцільним, оскільки між позивачем та ОСОБА_1 вже укладено індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії № 72200681 від 01 листопада 2021 року, що є публічним договором приєднання.

15 травня 2024 року ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» частково сплатило на користь позивача згідно заяви-приєднання від 20 січня 2022 року за послуги з постачання теплової енергії суму у розмірі 1 326,00 грн. з ПДВ 20%, з яких: - за січень - грудень 2022 суму 480,00 грн.; - за січень - грудень 2023 суму 720,00 грн.; - за січень - лютий 2024 суму 126,00 грн.

За період споживання послуг відповідач не зверталася з претензіями до позивача щодо ненадання або надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості послуг, не зверталася зі скаргами на встановлені тарифи та не висувала позивачу жодних претензій щодо отриманих послуг.

Так, колегія вважає, що звернення ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» до Концерну «Міські теплові мережі» із заявою-приєднанням до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та здійснення оплат на користь позивача не свідчить про акцептування цим товариством умов договору.

Сплата ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» 1 326,00 грн. з 331 555,62 грн. заборгованості за договором надання послуг з теплопостачання не може вважатися належним виконанням зобов`язання.

Отже Концерном «Міські теплові мережі» було правомірно виставлено рахунки у період на ім`я ОСОБА_1 , як власниці приміщення за місцем надання послуг з теплопостачання. Здача належних відповідачці нежитлових приміщень в оренду не звільняє її від обов`язку утримувати свою власність.

Таким чином, з урахуванням положень наведених норм права та вищезазначених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням його до неналежного відповідача, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Концерну «Міські теплові мережі» знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позову в суді першої інстанції Концерном «Міські теплові мережі» було сплачено 2 422,40 грн. (т. 1, а.с. 167), за подання апеляційної скарги 3 305,60 грн. (т. 3, а.с. 4). Загальний розмір судових витрат по справі становить 5728,00 грн.

Отже, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5728,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну Концерну «Міські теплові мережі», інтереси якого представляє Циганова Оксана Сергіївна задовольнити.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2026 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нову постанову наступного змісту:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 331 555 (триста тридцять одну тисячу п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 62 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 5 728 (п`ять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень.

Дата складання повної постанови 25 березня 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар