справа № 179/1313/24
провадження № 4-с/179/2/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Павлюка Ю.Ю.,

представника боржника Юденкової О.П., стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Професійно-технічного училища №88, заінтересовані особи: Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ОСОБА_1 , на дії та рішення державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Представник Професійно-технічного училища №88 Юденкова О.П. звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степаняна А.Ю. у виконавчому провадженні №80050024.

В обґрунтування скарги посилається на те, що постановою головного державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степаняна А.Ю. від 26.01.2026 ВП №80050024 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області по справі №179/1313/24, виданий 16.01.2026, яким стягнуто з Професійно-технічного училища №88 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3016 гривень.

29 січня 2026 року Професійно-технічне училище №88 ознайомилось з постановою про відкриття виконавчого провадження.

За результатами ознайомлення, Професійно-технічне училище №88 звернулось до старшого державного виконавця із заявою від 29 січня 2026 року вих.№58, згідно тексту якого повідомляло, що виконання вищезазначеного виконавчого листа не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, однак вказана заява була проігнорована державним виконавцем.

Крім того, за результатами ознайомлення Професійно-технічне училище дізналось, що державним виконавцем також було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору від 26.01.2026, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.01.2026 та про арешт коштів боржника від 26.01.2026, які також є предметом оскарження.

Зазначає, що професійно-технічне училище №88 є бюджетною установою. Положення п.п.133.4.6 ПКУ встановлюють, що до неприбуткових організацій, які відповідають вимогам п.133.4 ПКУ і не є платниками податку на прибуток, зокрема, можуть бути віднесені навчально-виховні заклади, які є бюджетними установами.

Згідно зі Статутом ПТУ №88 (пункт 1.1) Професійно-технічне училище №88 є підпорядкованим Міністерству освіти і науки державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти.

Відповідно до пункту 7.9 Статуту, майно училища, у тому числі: навчальні, виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інші об`єкти, є об`єктами державної власності, що закріплюються за училищем на праві оперативного управління.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів із державних органів, державного або місцевих бюджетів чи бюджетних установ виконуються не органами примусового виконання, а органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Таким органом є Державна казначейська служба України, яка не виконує функцій державного виконавця в розумінні Закону, однак здійснює безспірне списання коштів на підставі судових рішень, що набрали законної сили.

Процедура виконання таких рішень регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників №845, затверджених постановою КМУ від 03.08.2011 року. У разі набрання судовим рішенням законної сили, стягувач звертається до територіального органу Казначейства із заявою про виконання.

Таким чином, стягнення коштів з державного або місцевих бюджетів чітко врегульований нормативно визначений процес, ключовим виконавцем якого є Державна казначейська служба України, що діє виключно в межах наданих їй повноважень та відповідно до чинного законодавства.

Із наведеного вбачається протиправність рішення державного виконавця про відкриття провадження з виконання виконавчого листа, який не може бути виконаний органами державної виконавчої служби, а підлягає виконанню державною казначейською службо.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Разом з тим, в ситуації, яка склалася з протиправним відкриттям виконавчого провадження, арештом коштів та розшуком майна бюджетної установи та подальшим ігноруванням державним виконавцем приписів ст.ст.6, 9 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що рішення державного виконавця є протиправним.

На підставі наведеного, представник боржника просить суд визнати неправомірними рішення головного державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степаняна Айка Юріковича у виконавчому провадженні №80050024 про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2026, про стягнення виконавчого збору від 26.01.2026, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.01.2026, про арешт коштів боржника від 26.01.2026, про розшук майна боржника від 28.01.2026, та зобов`язати посадову особу Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до повноважень якого входить усунення порушення, повернути стягувачу виконавчий лист Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області по справі №179/1313/24, виданий 16.01.2026, яким стягнуто з Професійно-технічного училища №88 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3016 гривень та припинити чинність заходів примусового виконання.

В судовому засіданні представник боржника Юденкова О.П. підтримала вимоги скарги та просила її задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала.

Представник Самарівського ВДВС у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст.451 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 у справі №179/1313/24 позовні вимоги Професійно-технічного училища №88 задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 із жилих приміщень учнівського гуртожитку ПТУ №88, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного від 24.09.2025 рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Стягнуто з Професійно-технічного училища №88 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9084,00 грн., а саме по 3016,00 грн. кожному.

16.01.2026 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №179/1313/24 про стягнення з Професійно-технічного училища №88 на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 3016 грн.

Постановою головного державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Степаняном А.Ю. відкрито виконавче провадження №80050024 з виконання вищезазначеного виконавчого листа про стягнення з ПТУ №88 на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 3016 грн.

Також головним державним виконавцем Самарівського ВДВС Степаняном А.Ю. 26.01.2026 винесено постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №80050024 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №80050024.

Постановою головного державного виконавця Самарівського ВДВС Степаняна А.Ю. від 26.01.2026 у ВП №80050024 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ПТУ №88, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 3685,20 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статей 5, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі за термінологією цього Закону «державне підприємство»), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Приписами статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» унормований порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Так, статтею 4 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4,9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Проаналізувавши вищезазначені положення законодавства можна зробити висновок, що виконання судового рішення, в якому боржником є державне підприємство (установа, організація) або юридична особа, здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2020 року у справі № 912/48/19.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, за організаційно-правовою формою Професійно-технічне училище є державною організацією (установа, заклад).

Відповідно до статуту, Професійно-технічне училище №88 є підпорядкованим Міністерству освіти і науки державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти.

Таким чином Професійно-технічне училище №88 є державною неприбутковою установою (а не державним органом), а тому здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника як з державної установи (організації, підприємства), в розумінні статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» проводиться в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов до висновку, що скаржником не доведено в суді, з наданням належних та допустимих доказів, що Професійно-технічне училище №88 відноситься до групи боржників, на яких розповсюджується ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», тому вимоги скарги в частині визнання неправомірними рішень (постанов) головного державного виконавця Самарівського ВДВС у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степаняна А.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП №80050024 від 26.01.2026, про арешт коштів боржника від 26.01.2026 з підстав, зазначених представником боржника у скарзі, задоволенню не підлягають. Вимоги скарги щодо визнання неправомірною постанови про розшук майна боржника від 28.01.2026 задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що зазначена постанова у виконавчому провадженні №80050024 старшим державним виконавцем Степаняном А.Ю. не приймалася.

Вимоги щодо зобов`язання посадової особи Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до повноважень якої входить усунення порушення, повернути стягувачу виконавчий лист Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області по справі №179/1313/24 від 16.01.2026, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3016 гривень, та припинити чинність заходів примусового виконання також не підлягають задоволенню, оскільки скаржником не доведено та судом не встановлено наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, передбачених ч.4 ст.4 або ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо вимог скарги про визнання неправомірними постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу (див. постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року в справі № 344/10498/16-ц (провадження № 61-489св23), від 19 лютого 2024 року в справі № 755/9542/22 (провадження № 61-6953св23)).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справах № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012 (провадження № 14-353цс19), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 344/21436/18 (провадження № 14-596цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц (провадження № 14-566цс19).

Таким чином справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, провадження у справі в частині вимог Професійно-технічного училища №88 про визнання неправомірними рішень головного державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степаняна А.Ю. від 26.01.2026 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №80050024 слід закрити.

Керуючись ст.ст.255, 258-260, 447-1, 450-453 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги Професійно-технічного училища №88 в частині визнання неправомірними рішень головного державного виконавця Самарівського ВДВС у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степаняна А.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП №80050024 від 26.01.2026, про арешт коштів боржника від 26.01.2026 та зобов`язання посадової особи Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до повноважень якої входить усунення порушення, повернути стягувачу виконавчий лист Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області по справі №179/1313/24 від 16.01.2026, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3016 гривень та припинити чинність заходів примусового виконання - відмовити.

Провадження у справі за скаргою Професійно-технічного училища №88 в частині вимог про визнання неправомірними рішень головного державного виконавця Самарівського ВДВС у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степаняна А.Ю. про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №80050024 від 26.01.2026 закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Ю.Кравченко