Справа № 650/1379/25
провадження № 2/650/1215/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому проситьпозбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є батьком їхньої дитини, яка проживає з позивачем, батько уваги дитині не приділяє, останній майже повністю на утриманні позивача, за виключенням часткової сплати аліментів від відповідача всі питання матеріального забезпечення дитини вирішуються позивачем, за повної бездіяльності відповідача, що є першою ознакою винної поведінки щодо дитини.

Питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем також самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Для розвитку дитини позивач прикладає всі можливі зусилля. За місцем проживання дитини їй створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку, батько не цікавиться її життям.

Відповідач не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться її розвитком, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до неї.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.

Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що зумовлює позбавлення його батьківських прав.

У відзиві на позовну заяву, поданому 09.10.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, щопозивач вказує, що відповідач окрім аліментів не бере тягар утримання дитини, разом з тим в лютому 2025 року Позивач ОСОБА_1 отримувала від відповідача ОСОБА_4 грошову допомогу на утримання, та лікування їх спільного сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в лютому 2025 року - 22 167 гривень, в березні місяці 2025 року 20 117 гривень, в квітні 2025 року 17 000 гривень. Про вказані обставини отримання позивачем ОСОБА_1 від Відповідача ОСОБА_4 фінансової грошової допомоги на утримання та лікування малолітнього сина в 2025 році також було встановлено органом опіки, та піклування Виконавчим комітетом Вінницької міської ради м.Вінниці, Вінницької області.

Відтак зважаючи на наявність періодичних контактів між батьком та дитиною, його фінансову участь у лікуванні сина, спроби погашення заборгованості зі сплати аліментів, а також відсутність доведених фактів навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, відповідач повністю погоджується із висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради, м.Вінниця. Вінницької області, про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог за необгрунтованістю.

На судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити.

На судовому засідання представник відповідача ОСОБА_2 , просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав зазначених у відзиві.

На судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши осіб, які з`явилися на судове засідання, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до вимог пункту другого частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд встановив, що 19.05.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 05.05.2020 року по справі №650/471/20 було розірвано.

Від спільного подружнього життя у Позивача та Відповідача народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Великоолександрівським районним відділом ДРАЦ ГТУ юстиції у Херсонській області 05.10.2018 року зроблено відповідний актовий запис №88 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Після розірвання шлюбу спільний син залишилась проживати з Позивачем.

При народженні спільному з Відповідачем сину - ОСОБА_5 , було встановлено діагноз - компенсована внутрішня гідроцефалія, вентрикулоперитонеостомія праворуч, спастичний тетрапарез з неможливістю утримування голови, самостійного сидіння та ходи, V рівень рухових порушень за GMFCS, симптоматична епілепсія, генералізовані судомні напади, згинально-пронаторні контрактири ліктьових суглобів, еквіноплосковальгусна установка стоп, психічний недорозвиток, системні мовленеві порушення, часткова атрофія зорових нервів, що підтверджується відповідною медичною документацією

З огляду на стан здоров`я спільного сина, ОСОБА_6 потребує постійного лікування, реабілітації та спеціального догляду, що відповідно в повному обсязі намагається забезпечити Позивач, який стверджує, що відповідач окрім аліментів інших фінансових витрат на дитину не здійснює, що спростовано висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради, м.Вінниця. Вінницької області, про недоцільним позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вказаного висновку у лютому 2025 року позивач отримала від відповідача 22 167 грн, у березні 20 117 грн, у квітні 17 000 грн.

Батько дитини, ОСОБА_4 , на засіданні комісії заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Він пояснив, що у зв`язку з воєнним станом мати разом із ОСОБА_7 залишила смт Велику Олександрівку Херсонської області й надалі неодноразово змінювала місце проживання. За словами батька, матір дитини заблокувала його номер телефону, а також номери телефону бабусі та дідуся дитини по батьковій лінії, у зв`язку з чим йому не було відомо де на даний час проживає син. Він повідомив, що має намір брати участь у вихованні сина ОСОБА_5 . Пояснив, що через робочий графік не має можливості відвідувати дитину частіше одного разу на місяць. З питання визначення способів участі у вихованні дитини до суду або до органу опіки та піклування не звертався. ОСОБА_4 зазначив, що восени минулого року приїжджав до сина в Київську область, щоб побачитися з ним, гуляв з дитиною. Також вінповідомив, що має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24 тисячі гривень. На початку 2025 року, коли сину потрібна була операція, він надав кошти на лікування, гроші були утримані на його прохання з заробітної плати.

На підставі вищезазначеного, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків, зважаючи на наявність періодичних контактів між батьком та дитиною, його фінансову участь у лікуванні сина, спроби погашення заборгованості зі сплати аліментів, а також відсутність доведених фактів навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, керуючись статтями 19, 150, 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітнього сина, ОСОБА_5 .

Оцінивши встановлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який допускається лише у виняткових випадках та за наявності належних, допустимих і достатніх доказів винної поведінки матері або батька, тобто свідомого нехтування своїми обов`язками щодо дитини. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, відповідно до яких тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками.

Сам по собі факт окремого проживання батьків, відсутність активної участі одного з них у вихованні дитини або нерегулярне спілкування з дитиною не може автоматично свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків без встановлення конкретних обставин, які підтверджують саме свідомий, тривалий і винний характер такої поведінки, а також її наслідки для дитини.

Матеріали справи містять докази часткової несплати аліментів та наявності заборгованості зі сплати аліментів. Водночас Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька або матері батьківських прав. Такі відомості можуть оцінюватися судом як одна з обставин у сукупності з іншими даними, однак не можуть виступати єдиною та самостійною підставою для застосування настільки суворого заходу, як позбавлення батьківських прав.

У даній справі, окрім відомостей про аліментну заборгованість та загальних тверджень про неучасть відповідача у вихованні дитини, матеріали не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, зокрема доказів повної та умисної відмови від виконання обов`язків щодо виховання дітей, ігнорування їх базових потреб, умисного невиявлення інтересу до стану здоров`я, навчання та розвитку дитини, а також інших обставин, які у розумінні статті 164 Сімейного кодексу України можуть свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

З урахуванням того, що тягар доказування обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог, покладається на цю сторону, та беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, з урахуванням висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не доведені належними та допустимими доказами, а відтак підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 200, 209, 259, 263 265 ЦПК України та вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 12 березня 2026 року.

Суддя: О.О. Сікора