УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву представника відповідача Вовк Івана Івановичаадвоката -Манзар Т.В. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування, 3% відсотків річних та інфляційних, та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування, 3% відсотків річних та інфляційних задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», на користь ОСОБА_1 , страхове відшкодування в розмірі 19 908 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 06 (шість) копійок, інфляційні в сумі 6 865 (шість тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень 27 (двадцять сім) копійок, 3% річних в сумі 508 (п`ятсот вісім) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок; судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у справі, в розмірі 5051 ( п`ять тисяч п`ятдесят одну) гривню 15 (п`ятнадцять) копійок та витрати зі сплати судового збору в розмірі 834 (вісімсот тридцять чотири) гривні 29 (двадцять дев`ять) копійок, а всього - 33 167 (тридцять три тисячі сто шістдесят сім) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок та витрати зі сплати судового збору в розмірі 140 (сто сорок) гривень 00 (нуль) копійок, а всього 3 140 (три тисячі сто сорок) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

09 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Манзар Т.В. звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення зазначає, що під час судового розгляду справи було заявлено клопотання про вирішення питань про судові витрати після ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог про ухвалення додаткового рішення у справі №712/8987/23 в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - адвокат Манзар Т.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо у судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України в рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, в рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц:

«На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані:

договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);

розрахунок наданих послуг;

документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.).

Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.»

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката починається згідно з умовами договору про надання юридичної допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка сплачена або підлягає платі відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, які також є для надання правової допомоги, встановлюються згідно з умовами договору про надання правової допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з розподілу судових витрат учасник справи надає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, доданих для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатських послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом на вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питань про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з відповідними цінами позову, значення справи для сторінки, в тому числі чи міг результат її рішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справу публічного інтересу; сторони поведінки під час розгляду справи, що призвела до залучення розгляду справи, зокрема, подання стороною необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне підтвердження або заперечення стороною певних умов, які мають значення для справи, безпідставне завищення подання позовних вимог тощо; сторони щодо досудового розгляду спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на яку такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази надаються до закінчення судових спорів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом за умови, що до закінчення судових спорів у справі зроблено про цю відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів течії встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих вимог до суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інші витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, оформлені в установленому порядку. порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою або іншим банківським документом банку, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) засоби, які у разі підтвердження обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, обґрунтованості вартості таких послуг підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України ). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатською правовою допомогою у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, які можуть бути відшкодовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи вони були фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 2020 року у справі № 904/4507/18).

Представник ОСОБА_1 як доказ перенесення останніх витрат на послуги адвоката видав копію договору про надання правничої допомоги від 06 червня 2023 року № 06/06 (далі - договір), копію ордера та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 06 червня 2023 року.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що ці документи не підтверджують факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи, а лише вказують на те, що між ОСОБА_1 та адвокатом Чумак І.М. договірні відносини щодо надання йому юридичних послуг.

Так, предметом договору є: представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління, установах, організаціях, підприємствах та їх об`єднаннях, керівних органах об`єднаних громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України, КАС України, ПК України, ГК України, ГПК України та іншими законами України; виконання інших дій, передбачених законодавством (пункт 2.2 договору).

У квитанції до прибуткового касового наказу № 1 від 06 червня 2023 року вказано про сплату 32 000 грн. з підстави платежу "договір про надання юридичної допомоги від 06.06.23 № 06/06".

У тексті договору та квитанції відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалася адвокатом саме у справі № 227/2301/21. Інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору, а відповідно й сплаченого гонорара з цією справою, суду не надано. Приведення у тексті відзиву на касаційну скаргу опису робіт, наданих адвокатом, таким доказом бути не може.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недоведеність вимог належним та допустимими доказами його вимоги про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в цій справі. У цьому слід зазначити, що не можуть бути заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, надані в інших судових справах або за представлення інтересів особи в інших органах, організаціях та установах, які не пов`язані з розглядом справи 2 227/2301/21.

Ураховуючи вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в розмірі 32 000 грн. у зв`язку з недоведеністю їх клопотання у цій справі».

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Манзар Т.В. надано наступні документи:

договір про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

додатковий договір від 06 березня 2026 року до договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року;

акт прийому наданих послуг від 06 березня 2026 року №88до договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року;

квитанцію від 06 березня 2026 року №88 на суму 7 000 гривень.

В договорі про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року укладеного між Вовк І.І. та Манзар Т.В., не зазначено, в якій саме справі надається правова допомога адвокатом Манзар Т.В.

Додатковий договір (додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року), в якому міститься посилання на справу в якій адвокат Манзар Т.В. надає правничу допомогу та представляє інтереси ОСОБА_2 під час розгляду справи, укладений лише 06 березня 2026 року, тобто після ухвалення рішення у справі 02 березня 2026 року,як і акт приймання виконаних робіт, складений на його підставі.

Враховуючи викладене, в обґрунтування заявлених вимог, адвоката Манзар Т.В. посилається на докази, які виникли лише 06 березня 2026 року, тобто яких не існувало на момент розгляду справи та ухвалення судового рішення у справі 02 березня 2026 року за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.».

Крім того, на підтвердження виконання умов договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року, заявником не було надано розрахунку (детального опису) наданих послуг за вказаним договором адвокатом Манзар Т.В. та витраченого адвокатом часу на їх надання.

Згідно ст. 270 ЦПК України, додаткове рішення ухвалюється судом, що ухвалив рішення суду.Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 43, 49, 76-81, 83, 89, 95, 133, 137, 141, 142, 258, 259, 260, 261, 263, 270, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Манзар Т.В. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування, 3% відсотків річних та інфляційних, та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 березня 2026 року.

Суддя О.М. Борєйко