Справа №:755/877/26
Провадження №: 2-з/755/45/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"18" березня 2026 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд ухвалити рішення, яким:

1. Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОК1Ш: НОМЕР_1 на 10/100 частки 1 кімнатної квартири, загальною площею 21,6 кв. м., житловою площею 17,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 грошову компенсацію за 10/100 частки 1 кімнатної квартири, загальною площею 21,6 кв. м., житловою площею 17,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 142 300 грн 00 коп. (сто сорок дві тисячі триста грн. 00 коп.), шляхом перерахування цієї суми на користь ОСОБА_2 , з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в м. Києві.

3. Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на 10/100 частки 1 кімнатної квартири, загальною площею 21,6 кв. м., житловою площею 17,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які належало ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

До матеріалів позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд з метою забезпечення накласти арешту на нерухоме майно - 10/100 частки 1 кімнатної квартири, загальною площею 21,6 кв. м., житловою площею 17,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., яка зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_2 .

Заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що 15 травня 2025 р. ОСОБА_1 подано позовну заяву про припинення права на частку у спільному майні. Позивачці у 2025 році стало відомо, що 10/100 (десять сотих) часток квартири, яка належала ОСОБА_3 була подарована 23 квітня 2021 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування 10/100 (десять сотих) часток квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 441. З метою отримання доступу до свого нерухомого майна Позивачем 15 жовтня 2025 року на адресу Відповідача та на адресу квартири АДРЕСА_2 цінними листами з описом з описом вкладення було направлено вимогу щодо надання доступу до 90/100 часток квартири АДРЕСА_2 . У відповідності до вимоги щодо надання доступу до 90/100 часток квартири АДРЕСА_2 Позивачем пропонувалось:

1. Надати ОСОБА_1 комплект ключів від квартири АДРЕСА_2 .

2. Звільнити частину квартири, яка відповідає частці належній ОСОБА_1 на праві власності, а саме 90/100 часток квартири.

3. Забезпечити ОСОБА_1 вільний доступ до належних їй 90/100 часток квартири.

4. Узгодити порядок користування спільним майном шляхом, а саме кухнею та санвузлом із встановленням графіку користування ними.

Однак поштові відправлення № 250 та № 276 були проігноровані відповідачем та повернулись відправнику, що підтверджується трекінгом поштових відправлень. З метою отримання доступу до спірної квартири представником позивача 04 грудня 2025 року на адресу відповідача та на адресу спірної квартири цінними листами з описом з описом вкладення було повторно направлено вимогу щодо надання доступу до 90/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Поштове відправлення №378 10 грудня 2025 р було вручене відповідачу, що підтверджується трекінгом поштових відправлень. Поштове відправлення № 360 07 грудня 2025 р. було вручене відповідачу, що підтверджується трекінгом поштових відправлень. Станом на дату подачі позовної заяви вимоги позивача залишаються невиконаними і ні позивач ні його представник доступу до 90/100 часток квартири АДРЕСА_2 не мають, а відтак відповідач свідомо перешкоджає позивачу у реалізації його права володіння та користування 90/100 часток квартири АДРЕСА_2 . Виходячи з вищенаведеного відповідач фактично перешкоджає у здійснені позивачем права власності та погрожує подарувати третім особам свою частку. У випадку відчуження спірної частки квартири відповідачем або ж укладення договору найму даної квартири позивач буде позбавлений права вільно користуватись та розпоряджатись своєю частиною майна, яке належить йому на праві власності. Отже, існують підстави вважати, що відповідач без згоди позивача може відчужити на користь третіх осіб свою частку майна, яке є предметом позову про припинення права на частку у спільному майні, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином, накладення арешту на 10/100 частки квартири, яка належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності є тимчасовим заходом. Накладення арешту на майно не впливає на можливість користування даним майном та жодним чином не обмежить права та інтереси відповідача. Позивач зазначає, що накладення арешту на спірне майно, в межах позовних вимог позивача є адекватним та відповідає предмету спору, а також те, що позивачем проведено авансування грошових коштів за частку майна по справі за позовом до ОСОБА_2 у сумі, визначеній висновком експерта в розмірі 142 300,00 грн.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.03.2026 року вказану заяву передано в провадження судді Коваленко І.В.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно правил частин 5 та 6 вказаної статті залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Згідно правил статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. (ч.2 ст.149 ЦПК України)

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається у письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тобто, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Встановлено, що предметом спору є визнання за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на 10/100 частки 1 кімнатної квартири, загальною площею 21,6 кв. м., житловою площею 17,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які належало ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під терміном «обтяження» розуміється - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

Згідно абзацу 3 ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, зокрема: арешт.

Проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій. Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення пр о скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що предметом розгляду, поданої позивачем, позовної заяви є визнання за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на 10/100 частки 1 кімнатної квартири, загальною площею 21,6 кв. м., житловою площею 17,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які належало ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , обґрунтованими, та взаємопов`язаними зі способом забезпечення позову.

Таким чином, невжиття заходів такого забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача у разі їх задоволення та стане перешкодою у відновленні таких, оскільки спонукатимуть до додаткових процесуальних дій, законність якого ставиться під сумнів наразі позивачем.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, приймаючи до уваги предмет позову, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про забезпечення позову, так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: на 10/100 частки 1 кімнатної квартири, загальною площею 21,6 кв. м., житловою площею 17,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_2 .

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Відомості про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відомості про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає чинності з 18 березня 2026 року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали суду складено 18 березня 2026 року.

Суддя: