Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

23 березня 2026 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Могила Д.І. , без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відношення з відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого, між сторонами зникло взаєморозуміння, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені вже близько трьох років, з грудня 2022 року вони не проживають однією сім`єю.

Ухвалою Верховного суду від 05.12.2025 року підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , громадянина Королівства Нідерландів, про розірвання шлюбу визначено за Центральним районним судом м.Миколаєва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 року визначено ОСОБА_3 .

Ухвалою від 26.12.2025 року відкрито провадження по справі та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Позивач надав суду заяву , в якій просив розглядати справу без його участі, позов підтримує, просить шлюб розірвати.

Відповідач відзиву на позов чи інших заяв не надав, в судове засідання не з`явився.

Відповідно дост. 247ЦПК Українифіксування судового засідання технічними засобами не проводиться.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони знаходяться у шлюбі з 17 січня 2020 року, шщлюб зареєстрвоано в м. Миколаєві за місцем проживання дружини.

Спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що спору щодо спільно нажитого майна також не мають.

З 17.03.2022 року позивачка проживає в Королівстві Іспанія, не має в Україні майна та зареєстрвоаного імсця проживання. Будь-які контакти з чоловіком втрачені, вона не знає його місця проживання та засобів зв`язку.

З ухвали Верховного суду від 05.12.2025 року слідує , що відповідач ОСОБА_2 проживає в королівстві АДРЕСА_1

Відповідно до статті 24 Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів від 23 серпня 1978 року (ООН) двосторонній договір, що у момент правонаступництва був чинним щодо території, що є об`єктом правонаступництва держав, вважається чинним між новою незалежною державою й іншою державою-учасницею, коли: вони чітко про це домовилися; або якщо через свою поведінку вони мають вважатися такими, що про це домовилися.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»).

При цьому суди повинні враховувати, що суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).

У разі виникнення питання про застосування міжнародних договорів, що стосуються одного і того ж питання, застосовуються положення частини третьої статті 30 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1986 року, відповідно до якої, якщо всі учасники попереднього договору є також учасниками наступного договору, але дію попереднього договору не припинено або не зупинено відповідно до статті 59, попередній договір застосовується тільки тією мірою, якою положення є сумісними з положеннями наступного договору.

Кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8 Загальної декларації прав людини).

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.

Державна реєстрація шлюбу з іноземцем та особою без громадянства в Україні здійснюється відповідно до СК, з дотриманням вимог щодо законності перебування іноземця та особи без громадянства на території України, підтвердження його сімейного стану та ін.

Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. У такому випадку вибір права обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право». Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним (частини друга, третя статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статей 109110 СК розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного з подружжя.

Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності ? порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

30 січня 1992 року прийнято спільне комюніке про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Королівством Іспанія.

Також дані правовідносини регулюються Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах ( про приєднання до Конвенції із заявами та застереженнями див. Закон N 2052-III ( 2052-14 ) від 19.10.2000 ).

Відповідно урегулювання ст.ст. 2-3 цієї Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом. Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Таким органом згідно законодавства України є Міністерство юстиції України.

Разом з тим, відповідно урегулювання ст.ст. 8,10 цієї Конвенції, кожна Договірна Держава може здійснювати вручення судових документів особам, які перебувають за кордоном, без застосування будь-якого примусу безпосередньо за допомогою своїх дипломатичних або консульських агентів.

Кожна Договірна Держава може крім того використовувати консульські канали для передачі документів, які підлягають врученню, тим органам іншої Договірної Держави, які визначені останньою з цією метою.

Якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Відповідно ст. 15 цієї Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

За такого, суд, на виконання вимог ст. 12 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність запропонувати стороні позивача визначитися з порядком вручення судового виклику та копії позовної заяви з додатками, копій судових документів відповідачеві - а саме звернутися з відповідним клопотанням до Міністерства юстиції України ( через суд, що розглядає справу), або вчиняти дії відповідно ст. 10 Конвенції , а саме вручити копію позовної заяви з додатками та судовий виклик ( з належним перекладом тощо) через відповідні компетентні органи країни перебування (адже обидва з подружжя проживають в Королівстві Іспанія), або надіслати вказані документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном ( з належним перекладом тощо, які надані стороною позивпа суду), чи зазначити про можливість сторони позивача здійснити вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб країни перебування.

Керуючись ст. ст.12, 18, 79-81, 130, 240 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відкласти судове засідання з розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - для визначення способу належного повідомлення відповідача відповідно до положень діючого законодавства України, невід`ємногю частиною якого є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відкласти судове засідання у справі на 17.04.2026 року на 12 год. 00 хв.

Засідання відбудеться в приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва в каб. №9, особам що беруть участь у справі при собі мати паспорт, або інший документ що посвідчує особу, та повноваження представників.

Про час і місце судового засідання повідомити позиваач та її представника адвоката Рудь С.А.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО