ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4847/25 Провадження 2/636/428/26
04.03.2026 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області в складі:
головуючого судді Золотоверхої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,
Сплата вказаної суми коштів відбулася за наступних обставин. У січні 2021 року вона натрапила на шахрайську фінансову організацію під назвою «Траст Макворі Кепітал» («Trust Macquarie Capital», trust-m-capital.com). У телефонних розмовах менеджер компанії «Траст Макворі Кепітал» запропонував їй фінансові послуги, а саме заробіток на продажу акцій. Менеджер описував «Траст Макворі Кепітал» як поважну міжнародну фінансову організацію з багаторічною історією. Скориставшись довірливістю та некомпетентністю позивача у питаннях фінансів та інвестицій, її вмовили вносити кошти на її так званий «торговий рахунок». У ході співробітництва з цією начебто фінансовою організацією (яка насправді виявилася шахрайською) в період з 14.01.2021 по 24.06.2021 позивачем було вчинено декілька платежів на загальну суму понад 90 тис.грн. Ці платежі, як вважала позивач, і як її переконували менеджери, були спрямовані на внесення коштів на «торговий рахунок» позивача у цій організації та на обслуговування цього рахунку. Всі платежі віжображалися в особистому кабінеті позивача на веб-сайті «Траст Макворі Кепітал», що додатково переконувало позивача в тому, що кошти дійсно зараховуються на її рахунок. Фактично ж кошти сплачувалися на рахунки декількох різних суб`єктів господарської діяльності (ФОП, ТОВ та ГО). Менеджери пояснювали, що ці підприємці та організації є офіційними представниками компанії, уповноваженими на здійснення платіжних операцій в рамках інвестиційної діяльності.
У травні 2021 позивач вперше порушила питання про виведення частини прибутку, на що менеджер висунув вимогу оплати «міжбанківської комісії». Незважаючи на здійснену позивачем оплату, всі спроби виведення коштів з її торгового рахунку виявилися невдалими. В липні 2021 менеджер повідомив, що для виведення коштів необхідно оплатити додаткову міжбанківську комісію в сумі близько 750 доларів США. Це пояснили тим, що виведення коштів потребує використання складного міжнародного шляху із задіянням декількох банків різних країн (зокрема Австралії). При спілкуванні постійно створювалася атмосфера дефіциту часу, менеджер вимагав від позивача термінових рішень, не давав часу на обміркування, водночас запевняв, що внесена комісія буде автоматично зарахована як поповнення торгового рахунку позивача.
У подальшому на вимогу менеджера позивач продовжувала вносити кошти для оплати «міжбанківської комісії» за виведення прибутку. Ці кошти були сплачені на рахунки інших суб`єктів (не відповідача). Так 23.07.2021 позивач сплатила понад 17 тис.грн. на рахунок іншого підприємця (не ОСОБА_2 ). Повернути кошти, «інвестовані» у «Траст Макворі Кепітал» позивачу так і не вдалося.
Лише згодом позивач зрозуміла, що має справу із шахрайською схемою. Їй стало відомо, що фінансової організації з назвою «Траст Макворі Кепітал» офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном. Від імені цієї «організації» на території України не виступав жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності. У червні 2021 року інформація про шахрайську організацію «Trust Macquarie Capital» була розміщена в розділі «Попередження інвесторам» на офіційному веб-сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі НКЦПФР). Наявна на той час інформація містила попередній висновок НКЦПФР із детальним описом діяльності проекту, в якому було зазначено, що кошти жертв переводяться не на рахунки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а на рахунки фізичних осіб підприємців та товариства з обмеженою відповідальністю. З Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що слідчими органами Національної поліції здійснюється ряд досудових розслідувань, пов`язаних з шахрайськими діями, вчиненими невідомими особами від імені ФО «Траст Макворі Кепітал».
Позивач особисто не знайома з відповідачем, ніколи з нею не зустрічалася і не спілкувалася. У неї з відповідачем ніколи не було і немає дотепер жодних домовленостей (угод, договорів тощо). Жодних послуг, у тому числі платіжних або інформаційних, відповідач їй не надавав. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа підприємець 19.09.2008, а 28.02.2018 припинила свою діяльність, вдруге вона зареєструвалася як ФО-П 30.06.2021 (за два тижні до вчинення позивачем платежу), однак вже 29.07.2021 зареєструвала припинення підприємницької діяльності. При пошуку в мережі Інтернет не вдалося знайти жодного веб-сайту, веб-сторінки, та жодного окремого оголошення на форумах або сайтах оголошень, які б містили інформацію про реальну, легальну господарську діяльність, яку здійснювала ОСОБА_2 як фізична особа підприємець у 2021. Натомість з веб-порталу судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що ОСОБА_2 є відповідачем у ряді цивільних справ за аналогічними фактичними обставинами справи та вона згадується в ухвалах слідчих суддів.
На час спірних правовідносин ОСОБА_2 здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець. Кошти були сплачені позивачем на підприємницький рахунок ФО-П ОСОБА_2 , відкритий нею у АТ «Райффайзен Банк» як суб`єктом господарювання. Згідно з платіжною інструкцією, кошти були сплачені за інформаційну послугу. Виходячи з наведеного, ФОП ОСОБА_2 у цьому випадку виступав як надавач послуг, а позивач виступала як споживач. Відтак між нею та відповідачем склалися правовідносини, які мали ознаки правочинів з надання послуг. Разом із тим ці правочини мали дефектний характер та зі сторони ФОП ОСОБА_2 були здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Під час вказаних подій була також використана її вразливість, зумовлена похилим віком, довірливістю та некомпетентністю в питаннях фінансів та інвестицій, що унеможливлювало свідомий і компетентний вибір з моєї сторони. Участь ФОП ОСОБА_2 у цих правочинах полягала в тому, що вона прийняла від позивача кошти за інформаційну послугу, однак фактично жодних послуг не надавав, натомість розпорядився коштами позивача на власний розсуд. З урахуванням викладених вище даних можна зробити висновок, що відповідач взагалі не мала ані наміру, ані можливості надавати будь-які послуги, які б були потрібні позивачу особисто. Аналізуючи дії відповідача, позивач вважає, що вона або виявила неправомірну недбалість у контролі за власним підприємницьким рахунком (внаслідок чого управління рахунком фактично могло бути передано іншим особам), або активно сприяла використанню цього рахунку для фінансових операцій на користь шахрайських проектів. У будь-якому із цих випадків дії або бездіяльність відповідача по відношенню до споживачів (осіб, які сплачували кошти на його підприємницький рахунок) вказують на наявність ознак нечесної підприємницької практики. Свідомо погодившись на реєстрацію в якості ФОП, відкриття підприємницького банківського рахунку та приймання коштів, ОСОБА_2 не могла не розуміти, що платежі, які надходили на цей рахунок, не мали справедливої економічної мети. Відтак позиція позивача стосовно того, що спірні правовідносини мали ознаки нікчемних, дефектних правочинів, не суперечить твердженню про те, що між нею та ФОП ОСОБА_2 не існувало будь-яких домовленостей (угод, договорів тощо).
Також позивач просила стягнути моральну шкоду у розмірі 7875.50 грн., в обґрунтування якої зазначила наступне. У зв`язку з описаними подіями позивач перенесла сильне душевне потрясіння через втрату коштів, через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача, що для неї було неочікуваним та не вкладалося в її світогляд. ЇЇ турбували нервозність, пригнічення, порушення сну, коливання артеріального тиску, перебої в роботі серця. Позивач втратила почуття довіри до людей, у неї з`явилися непритаманні їй підозрілість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків від оточуючих, що вплинуло на її особисті та сімейні стосунки.
Позивач подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судові засідання, призначені на 29.09.2025, 11.12.2025 та 12.03.2025 не з`явилася, про відкриття провадження в справі та про проведення судових засідань повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутності або відзив на позов до суду не подавала.
Зі згоди позивача, керуючись вимогами ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Надано і роздруківку з веб-порталу «Новини Дніпра» «Шахраї виманили у пенсіонерки з Дніпра понад 26 тисяч гривень: обіцяли інвестиції» (а.с.20-21), «Дніпровська пенсіонерка дала бій шахраям: під виглядом інвестицій в неї крали гроші з Приват24» (а.с.22-23), в яких зазначено обставини шахрайського виманювання коштів зі сторони «Траст Макворі Кепітал».
Частиною 1 статті 4 ЦПК України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.
Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.
У зв`язку з цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона в обґрунтування своїх вимог не послалася на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує при ухваленні рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
Суди не вправі керуватися законодавством про захист прав споживачів при вирішенні спорів, що випливають з відносин між фізичними особами, які вступають у договірні відносини між собою з метою задоволення особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Тобто, на відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем дія Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється.
Так, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 в період з 30.06.2021 по 29.07.2021 (тобто у період здійснення позивачем платежу 14.07.2021) була зареєстрована як фізична-особа підприємець.
Отже, на час виникнення правовідносин між сторонами відповідач був суб`єктом господарювання, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII), споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
В силу положень ч. 1 ст. 2 Закону № 1023-XII, законодавство про захист прав споживачів складається з цього закону, ЦК України, ГК України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.
Згідно з п. 14 ч. 1ст. 1 Закону № 1023-XII, нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Як встановлено ч. 1 ст. 19 Закону № 1023-XII, нечесна підприємницька практика забороняється. Перелік форм нечесної підприємницької практики не є вичерпним.
В силу положень абзацу 13 ч. 2 ст. 19 Закону № 1023-XII, підприємницька лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення.
Частиною 6 ст. 19 Закону № 1023-XII встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1023-XII захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Так, позивач вказує, що вона не укладала з відповідачем договорів на надання послуг відповідача, а хотіла вивести кошти з власного «торгового рахунку» в організації «Траст Макворі Кепітал», за що сплатила «міжбанківську комісію».
При цьому, із відомостей, які містяться на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, вбачається, що організація «Траст Макворі Кепітал» згідно попереднього висновку є фейковим брокером, що позиціонує себе як поважна міжнародна компанія. При цьому, кошти переводяться не на рахунки вказаної компанії, а на рахунки ФОП та рахунки ТОВ.
Відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно з частинами 1-3 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, за змістом цієї норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.
Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Відповідно до положень статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).
Інфляційні нарахування: 15 751,00 грн (сума боргу) ? 143,480% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 15 751,00 грн (сума боргу) = 6 848,61 грн. (за період Липень 2021 - Червень 2024); 15 751,00 грн (сума боргу) ? 117,933% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 15 751,00 грн (сума боргу) = 2 824,65 грн (за період Липень 2024 Лютий 2026)
Інфляційні нарахування = 6848.61 грн. + 2824.65 грн. = 9673,26 грн.
Таким чином загальна сума інфляційного збільшення становить 9673,26 грн. станом на 04.03.2026.
Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365(366)/100 та в даній справі у загальному розмірі становлять 825.54 грн. виходячи з наступних розрахунків:
з 14.07.2021 року по 31.12.2021 року - 171 день
[Проценти] = 15 751,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 171 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 221,38 грн
Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 365 днів
[Проценти] = 15 751,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 472,53 грн
Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року - 365 днів
[Проценти] = 15 751,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 472,53 грн
Період розрахунку: з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - 366 день
[Проценти] = 15 751,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 472,53 грн
Період розрахунку: з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року - 365 днів
[Проценти] = 15 751,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 472,53 грн
Період розрахунку: з 01.01.2026 року по 04.03.2026 року - 63 дні
[Проценти] = 15 751,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 63 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 81,56 грн.
Загальна сума 3% річних становить 2193,06 грн.
Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення та не спростовані відповідачем.
Крім того, судом при здійсненні вказаних розрахунків враховується, що згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у медіа. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у медіа або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); 4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу); 8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства. Позовна давність у чотири роки застосовується за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Згідно ч.1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
ЗУ «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 виключено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесульних рішень.
Постановою КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"(Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).
Постановою КМУ від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
У зв`язку з чим розрахунки інфляційних збитків та 3 % річних виконано за весь період прострочення виконання зобов`язання.
При цьому згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом зроблено розрахунки станом на 04.03.2026 день винесення рішення суду.
Щодо моральної шкоди суд зазначає наступне.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Згідно п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували нанесення їй страждань, внаслідок здійснення нею перерахування коштів на рахунок відповідача, у зв`язку з чим в цій частині суд вважає за доцільне відмовити.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
У зв`язку із тим, що позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211.20 грн. в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268,279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити частково.
В задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1211.20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення суду виготовлено 10.03.2026.
Суддя О.О.Золотоверха