П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року у справі № 308/12035/24 (Головуючий: Логойда І.В.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа: приватний нотаріус Бугар Наталія Йосипівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, згідно з яким просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк протягом шести місяців для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який при житті залишив заповіт, відповідно до якого заповідає квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зважаючи на те, що спадкодавець та спадкоємець проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , і після смерті ОСОБА_2 позивач був переконаний в тому, що прийняв спадщину автоматично, і не повинен звертатися до нотаріуса у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини. Факт спільного проживання підтверджується заявами осіб ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також, позивач не був обізнаний про факт наявності заповіту на його ім`я, і випадково знайшов у вересні 2023 року, після чого зрозумів, що необхідно звернутися до нотаріуса, щоб оформити документи на спадкове майно. Позивач виявив бажання оформити право власності на належне йому за заповітом майно, звернувся до приватного нотаріуса Бугар Наталія Йожефівна із заявою про відкриття спадкової справи за померлим ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

14.06.2024 року приватний нотаріус Бугар Н.Й. надала постанову №40/02-14/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій вказала про те, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (законом) на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 , спадкоємцю необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини на підставі рішення суду, та, у разі винесення такого рішення та набрання ним законної сили, звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини, у строки визначені у рішенні суду.

Зважаючи на вищенаведене, з метою реалізації своїх прав на спадкове майно, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Упродовж строку, який наданий законом для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Це пов`язано з тим, що позивач був переконаний в тому, що фактичне проживання зі спадкодавцем за однією адресою (в одному будинку) є достатньою підставою для автоматичного прийняття спадщини, на які поширюються строки визначені ст. 1270 ЦК України. З цієї причини позивачем не подано вчасно заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця спадкоємцем за заповітом, який бажає заявити про своє право є лише позивач у справі - ОСОБА_1 . На даний час отримати свідоцтво на спадщину не вбачається можливим, оскільки шестимісячний строк для подачі заяви для прийняття спадщини пропущений.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2024 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк протягом шести місяців для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_2 .

Початок перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини рахувати слід з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто зі Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції Ужгородська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як за твердженням позивача, про факт наявності заповіту на його ім`я він дізнався у вересні 2023 року випадково, після чого звернувся до нотаріуса лише 14.06.2024 року. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця пропущеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Прийняття судом першої інстанції до уваги як належним доказ фактичного проживання зі спадкоємцем заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_2 не відповідає фактичним обставинам справи і не є підставою для задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступного висновку.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності позивача та відповідача відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 31.10.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис №1260.

Згідно заповіту від 29.09.2003, зареєстрований 29.09.2003 в реєстрі за №2550, бланк ВАР №170176 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає в АДРЕСА_2 .

14 червня 2024 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Бугар Наталією Йожефівною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №40/02-14/02-31) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини

(стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем,у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 13 серпня 2025 року у справі № 945/2087/21 (провадження № 61-5230св24).

Як зазначає позивач, про факт наявності заповіту на його ім`я дізнався у вересні 2023 року випадково, а звернувся до нотаріуса лише 14 червня 2024 року і ОСОБА_1 не довів поважність пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений ч 1 ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до частини 1,6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з п.п. 4.12 п.4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину ніяким строком обмежена.

Відповідно до п. 4.13 п.4 гл. 10 розділу 2 вищезазначеного Порядку для спадкування, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Оскільки, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини і факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У даному випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

При постановленні рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене і рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1,2,4 ч 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2024 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2026 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ