Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 18.03.2026. Зареєстровано: 20.03.2026. Забезпечено надання загального доступу: 24.03.2026.
Номер судового провадження: 2/157/303/26
Справа № 157/152/26
Провадження № 2/157/303/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 березня 2026 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

у складі головуючого - судді Ходачинського Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 103602472 від 18.10.2021 у розмірі 51720 грн, а також судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 16000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 18.10.2021 року ТОВ «МІЛОАН» та відповідач уклали договір № 103602472 в електронній формі, згідно з яким відповідачу надано кредит в розмірі 8000 грн. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів. Відповідач не виконує своїх зобов`язань, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

17.01.2022 укладено договір № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема й за договором № 103602472. 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема й за договором № 103602472.

Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 103602472 від 18.10.2021.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив норми законодавства та умови договору. Загальний розмір заборгованості за користування кредитом за договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів становить 51720 грн.

Ухвалою судді від 02.02.2026 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просила справу розглянути без участі представника позивача. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав.

Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України суд вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Щодо укладення договору:

Судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 103602472 за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику кошти в сумі, визначеній п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 8000 грн (п. 1.2 договору). Кредит надається строком на 15 днів з 18.10.2021 року (п. 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 02.11.2021 (п. 1.4 договору). Комісія за надання кредиту 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом 3000 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору). Тип процентної ставки фіксована (п. 1.7 договору).

Пунктом 2.3. Договору передбачено пролонгацію строку кредитування.

Продовження вказаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п. 2.3.1.).

Згідно з п. 2.3.1.1. Договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua (далі сайт товариства) за посиланням https:// miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору.

Пунктом п. 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6. Договору.

Розділ 2.3 Договору (пролонгація на стандартних (базових) умовах) є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, і яка(і) полягає(ють) у:

а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил;

б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору (п. 2.3.2 Договору).

Згідно п. 2.4.2 договору, якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 Договору.

Згідно з п. 6.1 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору).

Цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору (п. 7.1 договору).

До договору доданий паспорт споживчого кредиту № 103602472 (а.с. 13).

Зазначений договір був підписаний ОСОБА_1 аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора L21240 18.10.2021, який був відправлений відповідачу 13.08.2021 на номер телефону НОМЕР_1 , що вбачається з довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 14а).

Відповідно до умов договору товариство надало ОСОБА_1 кредит шляхом зарахування на платіжну картку останнього суму коштів 8000 грн, що підтверджується квитанцією від 18.10.2021 (а.с. 15).

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення 18.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 103602472 та виконання ТОВ «МІЛОАН» свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 8000 грн, що стороною відповідача не заперечується. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.

Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, сформованою ТОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 на виконання умов договору кошти не сплачував, внаслідок чого станом на 01.01.2022 у нього виникла заборгованість у розмірі 36520 грн, з яких 8000 грн за тілом кредиту, 27000 грн за процентами та 1520 грн за комісією (а.с. 16).

Суд погоджується із зазначеним розрахунком в частині нарахування відсотків за користування кредитом, яке здійснювалося відповідно до пунктів 1.5.2, 1.6 умов договору № 103602472, враховуючи, що відповідач, продовжуючи користуватись кредитними коштами після спливу строку кредитування, пролонгував строк дії договору.

Щодо стягнення заборгованості за комісією:

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.

На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом.

Пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит № 103602472 від 18.10.2021 передбачено сплату комісії, пов`язаної за надання кредиту, 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово.

Пунктом 2.3.1.1 договору про споживчий кредит № 103602472 від 18.10.2021 передбачено також сплату позичальником комісії за управління та обслуговування кредиту для продовження строку кредитування. Цим же пунктом встановлено, крім іншого, максимальний розмір комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від поточного залишку кредиту, наведені у таблиці (строк продовження 3 дні - ставка комісії 3%, 7 днів - 5%, 15 днів - 10%).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28)). Тому у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25)).

Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Враховуючи вищевикладене, умови договору про споживчий кредит № 103602472 від 18.10.2021 щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 1520 грн, а також за управління та обслуговування кредиту є нікчемними.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Щодо переходу права вимоги:

17.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 17-01/2022-54 (а.с. 19-23), відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 54396379,29 грн, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать ТОВ «МІЛОАН», і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Згідно з п. 1 зазначеного договору факторингу, під правом вимоги розуміється право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога).

Сторони домовилися, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 2026481,75 грн. Фактор здійснює фінансування на користь клієнтів шляхом одноразового перерахування суми грошових коштів протягом 5 банківських днів з дати підписання цього договору (п. .7.1 договору факторингу).

Відповідно до платіжного доручення № 321370005 від 18.01.2022 (а.с. 29), акту приймання-передавання Реєстру Боржників від 28.12.2021 за договором Факторингу № 17-01/2021-54 від 17.01.2022 (а.с. 30), акту приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді від 17.01.2022 за договором Факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 (а.с. 31), реєстрів боржників від 17.01.2022 до договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 (а.с. 32, 33-34) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 103602472 від 18.10.2021 на загальну суму 36520 грн, з яких 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 27000 грн заборгованість по процентам та 1520 грн заборгованість за комісією.

Тобто щодо конкретних правовідносин - набуття Договором факторингу зобов`язальної сили відбулось 17.01.2023 у день підписання між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «МІЛОАН» відповідного Реєстру боржників, у якому за № 2332 зазначений ОСОБА_1 .

Надана копія договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 містить підписи його сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «МІЛОАН» до фактора - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Суд вважає, що копії договору факторингу, платіжного доручення, актів приймання-передавання Реєстру Боржників, реєстри боржників до договору факторингу є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Починаючи з 17 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року, відповідно до п. 1.6 умов договору № 103602472 від 18.10.2021року, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 5%, оскільки ОСОБА_1 і надалі не сплачував заборгованість. Нарахування підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», згідно з яким заборгованість становить 51720 грн, з яких 8000 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 27000 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 15200 грн нараховані відсотки за кредитним договором та 1520 грн заборгованість за комісією (а.с. 17).

Суд вважає таке нарахування відсотків за кредитним договором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» безпідставним. Оскільки згідно з п. 2.1 договору факторингу з ТОВ «МІЛОАН» від 17.01.2022, до Фактора перейшло право грошової вимоги щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога), тобто зобов`язання перед Клієнтом, яким є ТОВ «МІЛОАН», а не Фактор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Подальше нарахування Фактором відсотків, тобто збільшення боргу, не передбачено умовами договору факторингу. При цьому, згідно з розрахунком ТОВ «МІЛОАН» нараховувало відсотки за користування кредитом протягом строку договору та пролонгацій, відповідно до п. 1.5.2 Договору, а також протягом максимально можливих 60 днів щоденного періоду пролонгації на стандартних (базових) мовах, відповідно до п. 2.3.1.2 Договору. Тому подальше нарахування відсотків ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не відповідає ні умовам договору про споживчий кредит, ні умовам договору факторингу.

10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір № 10-01/2023 (а.с. 35-40), відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (Реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Право вимоги означає всі належні первісному кредитору, права вимоги до боржників за договором позики (Кредитним договором), включаючи всі права вимоги, права, що забезпечують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, засоби захисту прав, які доступні первісному кредитору, щодо отримання загальної суми заборгованості.

Відповідно до акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 (а.с. 46-47), акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 48), акту прийому-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді, права вимоги за яким відступаються за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 49), реєстрів боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 50, 51), ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 103602472 від 18.10.2021 року на загальну суму 51720 грн, з яких 8000 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 42200 грн заборгованість по відсотках та 1520 грн заборгованість по комісії.

Надана копія договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 містить підписи його сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до фактора - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

З огляду на зазначене, суд вважає, що копії договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, актів прийому-передачі Реєстру Боржників, акту зарахування зустрічних однорідних вимог, реєстрів боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Проте, беручи до уваги, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не мало права нараховувати відсотки за кредитним договором, розмір зобов`язання ОСОБА_1 в Реєстрі боржників від 10.01.2023 визначений неправильно. Фактично до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги на суму 35000 грн, з яких 8000 грн заборгованість за тілом кредиту та 27000 грн заборгованість по процентам. З цих підстав суд відхиляє розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № 103602472 від 18.10.2021 зроблений ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с. 18).

Щодо розміру зобов`язання (позовних вимог):

Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані кошти в строк, передбачений договором про споживчий кредит № 103602472 від 18.10.2021.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач не виконує своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит № 103602472 від 18.10.2021, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка становить 35000 грн, з яких 8000 грн заборгованість за тілом кредиту та 27000 грн заборгованість по відсотках.

Оскільки сума заборгованості відповідача за договором про споживчий кредит № 103602472 від 18.10.2021 визначена належно проведеними розрахунками первинного Крекдитодавця, здійсненими на підставі умов цього договору, тому з нього необхідно стягнути заборгованість у розмірі 35000 грн на корить позивача.

Щодо розподілу судових витрат:

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідачки на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 16000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено на 67,67 % (35000 х 100 : 51720), з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1801,65 грн (2662,40 грн х 67,67%).

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного суду 13.03.2025 року у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року (а.с. 59-61), прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 63-64), заявки на надання юридичної допомоги № 1968 від 01.12.2025 (а.с. 65), згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 16000 гривень.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

Суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 5000 грн співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 3383,50 грн (5000 грн х 67,67%).

Керуючись ст. 81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 526, 610, 625, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредиту № 103602472 від 18 жовтня 2021 року в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 1801 (одну тисячу вісімсот одну) гривню 65 коп судового збору та 3383 (три тисячі триста вісімдесят три) гривні 50 коп витрат за надання професійної правничої допомоги.

Заочне рішення може бути переглянуте Камінь-Каширським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана ним протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Роман ХОДАЧИНСЬКИЙ

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...