Провадження №: 2/752/1615/26
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І.А.

при секретарі судового засідання - Сінчук І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі судового засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») через систему «Електронний суд» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №9091844, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором, з терміном повернення кредиту 24 липня 2025 року.

ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у встановленому договором розмірі, а останній у свою чергу не виконав умови кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені статтею 11 та статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач одноразовим ідентифікатором підписав кредитний договір шляхом використання електронного цифрового підпису. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору є Анкета-Заява позичальника, в якій зазначені особисті дані відповідача. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №9091844 від 13 серпня 2024 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви становить 29 466,00 грн, з них: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14 091,00 грн - заборгованість по відсоткам, 575,00 грн - заборгованість по комісії; 9 800,00 грн - неустойка.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним договором у розмірі 29 466,00 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, та на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2025 року позовну заяву передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І. А.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито позовне провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року задоволено клопотання ТОВ «Мілоан» про витребування доказів, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» ():

- Інформацію чи емітована платіжна карта №414960*04, на яку були перераховані кредитні кошти на ім`я відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 за період з 13.08.2024 р. До 15.08.2024 р.; надати інформацію, чи міститься в анкетних даних ОСОБА_1 номер телефону « НОМЕР_3 ».

- інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 за 13.08.2024 року.

05 січня 2026 року на виконання ухвали суду від 15 грудня 2025 року до суду надійшов лист, у якому АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ). Додатково повідомлено, що номер телефону, який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 НОМЕР_3 та був/є фінансовим. Також, банк направив виписку по рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) за період з 13 серпня 2024 року по 15 серпня 2024 року.

Будь-яких інших клопотань та заяв представник позивача не заявляв.

Копія позову з додатками була направлена відповідачу позивачем при зверненні до суду в системі «Електронний суд» у порядку виконання вимог абзацу 2 частини першоїстатті 177 ЦПК України.

Відповідач по справі повідомлявся судом про розгляд справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання, однак поштові відправлення повернулись з відмітками «Повернення. Адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно постанов Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №9091844 (індивідуальна частина).

Відповідно до умов Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн, кредит надається загальним строком на 345 днів, за умови виконання графіку платежів з 13 серпня 2024 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24 липня 2025 року.

Згідно пункту 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту 575.00 грн.

Відповідно пункту 1.5.2. Договору - Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 511.00 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом.

Відповідно до пункту 1.5.3 Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються стандартною процентною ставкою 511.00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів.

Нараховані згідно з пунктами 1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування складатимуть: 19299.00 грн.

Відповідно пункту 1.6. Договору - Тип процентної ставки за цим Договором; фіксована. Особливості нарахування та сплати комісій та процентів, а також тіла кредиту встановлені пунктів 2.2.2.,2.2.3. цього Договору.

Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (пункт 6.1. договору).

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (пункт 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункт 6.5 договору).

Згідно з пунктом 7.1 цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 в електронній формі заповнив Заяву на отримання кредиту №9091844, яка містить інформацію про позичальника, а також суму кредиту: 5 000,00 грн, строк - 345 днів. В Заяві також зафіксовано процес оформлення та розгляду заяви.

Зазначений договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 361120 13 серпня 2024 року 09:35:21 на номер телефону відповідача.

Крім того, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 749371 підписано паспорт споживчого кредиту №9091844, у якому зазначені умови кредитування.

З платіжного доручення №138490299 від 13 серпня 2024 року встановлено, що 13 серпня 2024 року ТОВ «Мілоан» перераховано грошові кошти в сумі 5 000,00 грн, отримувач: ОСОБА_1 на картковий рахунок НОМЕР_6 , згідно договору № 9091844.

05 січня 2026 року на виконання ухвали суду від 15 грудня 2025 року до суду надійшов лист, у якому АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ). Додатково повідомлено, що номер телефону, який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 НОМЕР_3 та був/є фінансовим. Також, банк направив виписку по рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) за період з 13 серпня 2024 року по 15 серпня 2024 року.

З копії виписки по рахунку банківської картки № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) за період з 13 серпня 2024 року по 15 серпня 2024 року встановлено, що 13 серпня 2024 року на картку відповідача № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) було зараховано 5 000 грн 00 коп.

ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти в сумі 5 000,00 грн ОСОБА_1 на його банківську карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), що в свою чергу, є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Мілоан».

Таким чином, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит № 9091844 від 13 серпня 2024 року підтверджується наявність заборгованості відповідача у розмірі 29 466,00 грн., з яких: 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 14 091,00 грн заборгованість по відсоткам, 575,00 грн заборгованість по комісії; 9 800,00 грн неустойка.

Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором позики в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71,73 Цивільного кодексі України (далі ЦК України).

За правилами частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 33 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 12,13,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі позики і він користувався кредитними коштами.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, а саме: стягнення тіла кредиту та процентів.

Серед іншого, позивач у позові просить стягнути неустойку у розмірі 9 800,00 грн., але, відповідно до пункту 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія пункту 18 Перехідних положень ЦК України.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, суд вважає, що нарахування штрафних санкцій в сумі 9 800,00 грн. за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом із тим, заявлена до стягнення сума заборгованості по комісії в розмірі 575,00 грн., також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки передбачена умовами договору.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мілоан» підлягає стягненню заборгованість по кредиту на загальну суму 19 666,00 грн., з яких: 5 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 14 091,00 гривень - проценти за користування кредитом, 575,00 гривень комісія.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2422,40 грн., а також витрат на правову допомогу в сум 10 000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат на правову допомогу, слід зауважити наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №133 від 02 жовтня 2025 року про сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 616,71 грн.

При вирішенні питання про відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу в загальній сумі 10 000 грн. суд виходить з такого.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однак, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем не надано жодного належного доказу. Таким чином, витрати ТОВ «Мілоан» на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статями 207,526,610,611,626,628,634,638,1048,1049,1054 ЦК України, статями 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заборгованість за кредитним договором №9091844 від 13 серпня 2024 року у розмірі 19 666 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» судовий збір у розмірі 1 616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) грн 41 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», місцезнаходження: 04107, місто Київ, вул. Багговутівська, буд. 17-21, ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду виготовлено 18 березня 2026 року.

Суддя І. А. Кирильчук