У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Ковбасюк О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Яковлєвою Світланою Андріївною, про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про повернення дитини до місця постійного проживання, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про повернення дитини до місця постійного проживання.

Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача також було подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з протоколом розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 17.03.2026 вказану заяву розподілено головуючому судді Ковбасюк О.О.

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Види заходів забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить суд:

1) визнати незаконним утримання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на території України малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути малолітню дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця його постійного проживання в Грузію.

У поданій заяві про забезпечення позову представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення вказаного позову шляхом встановлення позивачу тимчасового (на час розгляду в суді справи по суті) графік його спілкування з дитиною, а саме: батько має доступ до відеодзвінка з дитиною через мережу Інтернет кожні понеділок, середу, п`ятницю, суботу, неділю - протягом мінімум 20 хвилин у період з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. за київським часом. Батьки погоджують розклад відеодзвінків на наступний тиждень не пізніше опівночі в неділю попереднього тижня, беручи до уваги розклад занять дитини. Ні мати, ні інші особи не можуть бути присутніми в кімнаті з дитиною під час відеодзвінка дитини з батьком, а також іншим чином намагатися втрутитися у відеодзвінок. У відеодзвінках можуть брати участь бабусі, тітки та інші члени родини дитини з Грузії. Мати повинна забезпечити доступ дитини у запланований час для відеодзвінка. Мати надає доступ батьку до всіх особистих кабінетів (телефонні номери тощо) щодо навчання дитини.

При вирішенні вказаної заяви суд, керуючись ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23), у якій Верховний Суд зазначив, зокрема, наступне.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20) вказано, що у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильно врахував, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив і у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Наведені вище висновки та правові позиції Верховного Суду стосуються вирішення судами сімейних спорів стосовно дитини, а тому, ураховуючи предмет даного спору, який за своєю суттю є спором батьків з приводу постійного місця проживання дитини, суд застосовує їх при вирішенні даної заяви про забезпечення позову.

Відповідно до змісту поданої заяви про забезпечення позову, обґрунтовуючи її, представник позивача вказує на наступне.

З 2018 року громадянин Грузії ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідачка) проживали однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Запоріжжя у них народився син ОСОБА_3 . Після народження сина вони переїхали на постійне місце проживання до Грузії в м. Тбілісі. У 2020 році позивач та відповідач почали проживати окремо. 19 червня 2020 року Тбіліським міським судом було винесено рішення у справі №2/21806-20 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та обмеження представницьких повноважень одного з батьків. Зокрема, сторони погодилися на те, щоб син у кожний понеділок, вівторок тижня, кожну другу суботу та неділю проводив разом з батьком ОСОБА_1 , а кожну середу, четвер, п`ятницю тижня та кожну другу суботу проводив разом з матір`ю ОСОБА_2 . Було визначено місце проживання сина разом з матір`ю саме на території Грузії та що виїзд дитини за кордон (за межі Грузії) неможливий без згоди другого з батьків. Проте відповідачка порушила таке розпорядження. Так, 20 червня 2023 року ОСОБА_1 помітив, що син з його матір`ю зникли і почав їх пошуки. Згодом він дізнався, що ОСОБА_2 разом з їх сином (без згоди батька та в порушення ухвали суду) виїхала з Грузії, перетнувши кордон в Тбіліському аеропорту, вранці 20 червня 2023 року на авіарейсі Тбілісі-Кишинів (рейс № 5F582). Мати всіляко чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, не повідомляла де знаходиться, а тому фактично весь цей час батько був позбавлений можливості спілкуватись з сином. З того моменту ОСОБА_1 втратив повністю зв`язок з сином, на даний час невідомо де перебуває його син, в яких умовах він проживає та чи в безпеці він. Позивач не має жодної інформації щодо поточного місцезнаходження дитини, і його глибоко турбує стан здоров`я сина, психічне благополуччя та фізична безпека. Він вже тривалий час не спілкувався з сином, адже ОСОБА_2 забороняє та перешкоджає спілкуванню з сином, не надає жодних контактів позивачу, через месенджери також не має змоги зв`язатися з дитиною, адже вони йому невідомі. ОСОБА_2 не мала права самостійно приймати рішення про вивезення дитини без дозволу батька за територію Грузії та перешкоджати спілкуванню батька з сином. Крім того, ОСОБА_2 грубо порушила рішення Тбіліського міського суду у справі №2/21806-20 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та обмеження представницьких повноважень одного з батьків. Відповідачка протиправно обмежує спілкування дитини з батьком. ОСОБА_1 , як батько повністю позбавлений контакту з дитиною. Як наслідок, протягом тривалого часу дитина не бачить батька та втрачає емоційний зв`язок з батьком. Очевидно, що у разі задоволення позову виконати таке рішення буде вкрай складно, виходячи, в першу чергу, з емоційного стану дитини, яка не звикла до спілкування з батьком.

Аналіз наведених у заяві про забезпечення позову доводів представника позивача свідчить про те, що він просить вжити заходи забезпечення позову з метою збереження емоційного контакту між позивачем та дитиною, а також недопущення розірвання такого контакту.

Суд вважає обґрунтованими такі доводи представника позивача, оскільки, на думку суду, запропонований позивачем варіант спілкування з дитиною (який є тимчасовим заходом, що застосовується лише на час розгляду в суді справи по суті) сприятиме відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька з його малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

У даному випадку, враховуючи наявність чутливих правовідносин, які стосуються малолітньої дитини, а також враховуючи можливий тривалий судовий розгляд даної справи, суд вважає, що сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

На думку суду, запропонований у заяві про забезпечення позову графік спілкування батька з дитиною за допомогою відеодзвінків є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

При цьому судом враховується, що запропонований графік узгоджується з ймовірним теперішнім місцем проживання дитини (м. Київ), а також передбачає попереднє погодження відповідного графіку між сторонами, із урахуванням розкладу занять дитини.

Жодних негативних наслідків такого спілкування батька з дитиною судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, а саме шляхом встановлення позивачу тимчасового (на час розгляду в суді справи по суті) наступного графіку його спілкування з дитиною:

- батько має доступ до відеодзвінка з дитиною через мережу Інтернет кожні понеділок, середу, п`ятницю, суботу, неділю - протягом мінімум 20 хвилин у період з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. за київським часом;

- батьки погоджують розклад відеодзвінків на наступний тиждень не пізніше опівночі в неділю попереднього тижня, беручи до уваги розклад занять дитини;

- ні мати, ні інші особи не можуть бути присутніми в кімнаті з дитиною під час відеодзвінка дитини з батьком, а також іншим чином намагатися втрутитися у відеодзвінок;

- мати повинна забезпечити доступ дитини у запланований час для відеодзвінка;

- мати надає доступ батьку до всіх особистих кабінетів (телефонні номери тощо) щодо навчання дитини.

Водночас, суд визнає безпідставною вимогу позивача щодо участі у відеодзвінках бабусь, тіток та інших членів родини дитини з Грузії, оскільки такі особи не є сторонами даного спору та позовні вимоги не стосуються їхніх прав та обов`язків відносно дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 258-261 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Яковлєвою Світланою Андріївною, про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про повернення дитини до місця постійного проживання задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення вказаного позову шляхом встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як батьку, тимчасового (на час розгляду в суді даної справи по суті) графіку спілкування з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на наступних умовах:

- батько має доступ до відеодзвінка з дитиною через мережу Інтернет кожні понеділок, середу, п`ятницю, суботу, неділю - протягом мінімум 20 хвилин у період з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. за київським часом;

- батьки дитини погоджують розклад відеодзвінків на наступний тиждень не пізніше опівночі в неділю попереднього тижня, беручи до уваги розклад занять дитини;

- ні мати дитини, ні інші особи не можуть бути присутніми в кімнаті з дитиною під час відеодзвінка дитини з батьком, а також іншим чином намагатися втрутитися у відеодзвінок;

- мати повинна забезпечити доступ дитини у запланований час для відеодзвінка;

- мати надає доступ батьку до всіх особистих кабінетів (телефонні номери тощо) щодо навчання дитини.

У задоволенні решти вимог заявника відмовити.

Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Для виконання цілей даної ухвали вважати:

стягувачем:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Боржником:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

СуддяО. О. Ковбасюк