справа № 755/1834/25
провадження № 22-ц/824/1693/2026
головуючий у суді І інстанції Савчук Т.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з вимогою про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на її користь грошової компенсації моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`яу розмірі 1 000 000 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що залишаючи позов без задоволення, суд помилково зазначив, що належним позивачем, начебто, має бути неповнолітня особа, яка завдала шкоду будучи малолітньою. Вважає, що суд помилково застосував статтю 1179 ЦК України, яка не підлягає застосуванню і не застосував частини 1 та 5 статті 1178 ЦК України, які підлягали застосуванню, що є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.

Звертає увагу, що у судовому засіданні відповідач-2 частково визнала позов, що відображено в протоколі судового засідання №4749757 о12:30:50, а.с. 175.

Також вказує, що в судовому рішенні не відображено чому судом відмовлено в долученні додаткових медичних довідок, які підтверджували діагноз, тривалість лікування та інвалідність дитини і є суттєвими для доказування моральних страждань дитини, що відображено в протоколі судового засідання №4532387 о 11:24:37 - 11:30:14, аркуш справи 148.

Зазначає, що в судовому рішенні не відображено, чому суд відмовив про допит з якості свідка, присутнього біля зали суду, діда покаліченої дитини ОСОБА_5 , який протягом 11 місяців разом з вагітною мамою дитини здійснював догляд і мав свідчити про обсяг довготривалих моральних страждань, що відображено в протоколі судового засідання №4532387 о 11:23:31, аркуш справи 148.

8 січня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3 - адвоката Косянчук В.В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 5 ст. 263 ЦПК України, є обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судових засіданнях і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, і обставин, що не підлягають доказуванню, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи скаржника зводяться до переоцінки обставин справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та представник адвокат Косянчук Л.Г. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач на підтвердження заявлених вимог посилається лише на сам факт моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль направлених на відшкодування завданої шкоди, однак доказів та інших факторів, які потребують доказування у межах даного спору та впливають на підстави і визначення розміру спричиненої моральної шкоди в заявленому розмірі, суду не надано, протягом розгляду справи судом неодноразово роз`яснювалось представнику позивача право надати докази та скористатись правом заявити клопотання про їх витребування, однак сторона позивача обмежилась доказами, які долучено до позовної заяви.

Колегія апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2010 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записано: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_1 .

З ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року (справа №753/2235/25, провадження № 1-кп/753/1327/25) вбачається, що малолітній ОСОБА_7 31.08.2024 року близько 15-ї години 30 хвилин, перебуваючи поблизу закладу торгівлі «Trash! Траш», що за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 16, дізнавшись від своєї знайомої на ім`я ОСОБА_8 (інші анкетні дані не відомі) про те, що хтось із друзів ОСОБА_7 надсилав їй повідомлення образливого змісту, підійшов до своїх друзів, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та намагався дізнатись хто автор повідомлень. Так, ОСОБА_7 побачивши, що ОСОБА_2 сміється, гадаючи що саме він автор повідомлень, діючи з необережності, не передбачаючи в силу свого віку можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння підійшов до ОСОБА_2 та тримаючи в правій руці спортивну матерчату сумку, в якій знаходилися навушники та мобільний телефон незначного розміру та незначної ваги, замахнувся та наніс один удар зазначеною сумкою в ліву тім`яну ділянку голови ОСОБА_2 .

В результаті діянь ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_2 , останньому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, садна, підшкіряного крововиливу лівої тім`яної ділянки, вдавленого перелому, з наявністю рухливих відламків, один з яких обумовив ушкодження твердої мозкової оболонки, ділянки кортикальних крововиливів у речовину головного мозку на рівні тім`яної частки.

Таким чином, малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України, а саме заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Вищевказаною ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0003712 від 31.08.2024 року за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ст. 128 КК України відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - задоволено частково.

Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Києва, українця, учня 8 класу школи № 296 з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді :

- передачі ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до досягнення повноліття;

- обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до його поведінки, а саме: заборонити неповнолітньому ОСОБА_7 відвідування розважальних закладів та закладів відпочинку після 21:00 години без присутності батьків або осіб, що їх замінюють;

- обмеження перебування неповнолітнього ОСОБА_7 поза місцем проживання, заборонивши вихід з будинку, який є місцем проживання неповнолітнього (в т.ч. тимчасового) щоденно в період з 22:00 години вечора до 06:00 години ранку без присутності батьків або осіб, що їх замінюють (за виключенням часу прямування та перебування в укритті під час повітряної тривоги у м. Києві, а також необхідності отримання екстреної медичної допомоги).

Встановлено тривалість заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строком на 1 (один) рік.

Статтею 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Як вбачається зі змісту висновку судово-медичної експертизи № 042-1700-2024 від 06.12.2024 року, експертом досліджувалась медична карта № 5932 стаціонарного хворого з КНП «Дитяча клінічна лікарня №?7» Печерського району на ім?я ОСОБА_2 , 14 років.

З наданої медичної карти встановлено, що ОСОБА_2 був госпіталізований 30.08.2024 року о 19 годині 40 хвилин. 30.08.2024 року складено консультаційний висновок спеціаліста № 5083 (дитячий лікар - нейрохірург). Висновок спеціаліста: закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку середнього ступеню тяжкості. Відкритий перелом лівої тім?яної кістки. 30.08.2024 року сумісний огляд. Скарги на головний біль, загальну слабкість, порушення мови. Об?єктивно: загальний стан середнього ступеню тяжкості. Артеріальний тиск 110/70 мм.рт.ст., пульс 82 уд за хвилину. Дихання самостійне, адекватний, за шкалою Глазго 13-14 балів. Обличчя асиметричне; очні щілини, зіниці рівні, фото реакції збережені, окоруховихпорушень немає. М?язів тонус, сухожилкові рефлекси - рівні, живі. Парезів немає. Атаксія у позі Ромберга. Пальцево-носова проба з промахуванням з двох сторін. Елементи сенсорно моторної афазії. Локальний статус: садно 3,0x0,2(см), підшкірна гематома 6,0х8,0х1,5(см) лівої тім?яної ділянки. 30.08.2024 року проведено мультиспіральну комп?ютерну томографію (МСКТ) голови (попередньої інтерпретації): втиснутий скалковий перелом лівої тім?яної кістки з втиснутим уламком в порожнину черепа, більше ніж на товщину кістки. Переконливих внутрішньо черепних травматичних змін не виявлено. Діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку середнього ступеню тяжкості. Втиснутий перелом лівої тім?яної кістки. Забій м?яких тканин, садно лівої тім?яної ділянки. У серпні 2024 року проведено оперативне втручання - із протоколу операції № 765. Усування вдавленого осколкового перелому лівої тім?яної ділянки. В умовах операційної після обробки шкіри тричі, виконано лінійний розріз над пальпаторно визначеним дефектом кісток черепа довжиною 7,0 (см). Відмічається підшкірна гематома (приблизно 10 (мм) апоневроз просякнуто кров`ю. Виявлено вдавлений перелом більш ніж на 3 товщини кісткової пластинки, розміром 4,0?5,0(см), з наявністю рухливих відламків, один з яких травмував тверду мозкову оболонку (ТМО). Дефект ТМО до 1,0 (см). Відмічаються нашарування на ТМО та кровотеча з судини кори мозку, кровотечу зупинено. Ревізія субдурального простору: ліквор дещо ксантохромний в ділянці кісткового відламку мозок із ділянкою забою темно-вишневого кольору. Ушито наглухо після видалення двох кісткових відламків та кісткового фрагменту, розміром 2,0х1,1 (см), який вільно прилягає до тім?яної кістки. Тканина мозку генерує пульсацію мозку, ревізія м`яких судин - сухо. Пошарові шви на рану із встановленням гумового випускника субапоневротична пов?язка. Післяопераційний діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Втиснений багато-уламковий перелом кісток лівої тім?яної ділянки. Забій головного мозку. Загальна кровотеча приблизно до 50 (мл). 31.08.2024 року дитина після оперативного втручання. Загальний стан дитини середньої важкості, що обумовлено перенесеним оперативним втручанням. Гемодинаміка стабільна. Аускультативно дихання везикулярне проводиться симетрично над всією проекцією легень. Враховуючи стан дитини, може бути переведений в профільне відділення для спостереження та лікування. Діагноз заключний клінічний (з титульного листка медичної карти стаціонарного хворого): закрита черепно-мозкова травма. Вдавлений багато-уламковий перелом кісток лівої тім?яної ділянки. Забій головного мозку тяжкого ступеня.

Згідно з висновком експерта № 042-1700-2024 від 06.12.2024 року під час первинного відомого звернення про медичну допомогу 30.08.2024 року о 19-й годині 40 хвилин з урахуванням даних, отриманих під час послідуючого проведення оперативних втручань та проведення інструментальних досліджень, є підстави стверджувати, що у ОСОБА_2 клінічними лікарями було виявлено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми; садно (описаними розмірами 3,0х0,2 (см), без опису морфології; підшкірний крововилив (описаними розмірами 6,0х8,0х1,5 см), лівої тім`яної ділянки; вдавлений перелом (описаний клінічними лікарями більш ніж на 3 товщини кісткової пластинки (розміром 4,0х5,0 (см), з наявністю рухливих відламків, один з яких обумовив ушкодження твердої мозкової оболонки); ділянки кортикальних крововиливі у речовину головного мозку на рівні тім`яної частки. Вказані ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

А в порядку ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вищевказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом з тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої малолітньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України.

На час вирішення судом спору про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є неповнолітньою особою, а тому його відповідальність за завдану шкоду настає на підставі статті 1179 ЦК України.

ЦК України визнає неповнолітніми фізичних осіб віком від 14 до 18 років (ч. 1 ст. 32 ЦК).

На відміну від малолітніх, неповнолітні особи визнані законодавцем повністю деліктоздатними, тобто здатними самостійно нести відповідальність за шкоду, заподіяну їхніми діями іншим особам.

Так, згідно зі ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Згідно зі ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В силу ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

За загальним правилом для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Необхідно звернути увагу, що у питаннях відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я будь-яке діяння, яким завдається шкода здоров`ю фізичної особи, як правило презюмується протиправним. Специфічною у даному деліктному зобов`язанні є і вина заподіювача шкоди. Як і загальними правилами вина заподіювача презюмуються, аж доки він не доведе свою невинуватість. Разом з тим деліктну відповідальність за завдану шкоду можуть нести тільки особи, які здатні розуміти значення своїх дій та оцінювати їх можливі наслідки.

Відповідно до статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток.

Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Суд акцентує увагу, що визначення розміру моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом, при визначення розміру такої компенсації суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у статті 23 ЦК України, враховувати вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності самого розміру спричиненої моральної шкоди в заявленому розмірі.

В той же час, матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду із позовом, стороною позивача в обґрунтування розміру моральної шкоди було вказано, що обсяг моральної шкоди обґрунтований характером та тривалістю фізичних і психічних страждань, яких зазнав син позивачки. Внаслідок отриманих травм він зазнав значних змін у способі життя, був позбавлений можливості повноцінного навчання, соціалізації, заняття спортом. Регулярна реабілітація, обмеження фізичних і емоційних навантажень, а також тривалі психологічні наслідки обґрунтовують суму позову у розмірі 1 000 000 грн, яка як вважала позивачка відповідає практиці Верховного Суду в подібних справах.

Апеляційним судом встановлено, що шкода спричинена сину позивачки саме з вини сина відповідачів. Вказане підтверджується матеріалами справи, а саме: ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2025 року у справі № 753/2235/25, в якій було застосовано примусові заходи виховного характеру до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який, у віці 13 років, завдав тяжких тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Унаслідок «ефекту кістеню» (удару з розмаху сумочкою з мобільним телефоном) було проломлено череп та пошкоджено мозок потерпілого. Завдяки миттєвій реакції матері, негайній госпіталізації та оперативному втручанню дитина вижила, але стала інвалідом; висновком судово-медичної експертизи (тяжкі тілесні ушкодження) (а.с.61);численними виписками з історії хвороби, які містять основні і реабілітаційні діагнози, ускладнення, скарги хворого, реабілітаційні прогнози, консультації спеціалістів, реабілітаційні втручання і рекомендації;випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 10.12.2024 року, яка вказує, що син вже має право на отримання соціальної допомоги згідно наказу МОЗ №454/471/516, яка надається дітям-інвалідам (а.с. 22, рекомендації, п.2).

Також надані: дані про агресивну поведінку ОСОБА_12 згідно висновків психолога (а.с.83-91); показання свідків-дітей про часті прояви агресії нападника (а.с. 33-38).

Також судом встановлено, що відповідачі частково визнали позов. Проте моральну компенсацію надавати відмовились.

Згідно практики ЄСПЛ деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96).

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При ньому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власного практикою в аналогічних справах.

Отже, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд визнаючи заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн виходив із розмірів присудження компенсації у подібних справах, на які також посилалась сторона позивача, а саме: у постанові ВС від 27.02.2019 року в справі № 755/2545/15-ц визнана розумною і справедливою стягнута рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2016 року моральна шкода в розмірі 108 мінімальних заробітних плат через неумисне правопорушення, що призвело до захворювання плечового суглобу і настання інвалідності третьої групи (станом на 27.02.2019 p. 1 МЗП = 4173 грн, а стягнута сума 450 тис. грн = 108 МЗП); у постанові ВС від 11.12.2019 року в справі № 523/2163/16-ц визнано розумним і справедливим стягнути моральну шкоду в розмірі 156 мінімальних заробітних плат, визначеному рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року на користь неповнолітньої дитині якій неумисно завдано тяжкі тілесні ушкодження в ДТП та 13 мінімальних заробітних плат його матері, яка страждала через травмування сина (станом 22.03.2017 року 1 МПЗ = 3 200 грн, стягнуто на користь дитини 500 000 грн = 156 МЗП, на 27.02.2018 року 1 МПЗ = 3 723 грн, стягнуто на користь матері 50 000 грн = 13 МЗП); у постанові Верховного Суду в справі № 201/14437/16 від 10.01.2019 р. визнано розумним та справедливим стягнення моральної шкоди в розмірі 96 мінімальних заробітних плат, визначеному вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року через умисне безпідставне завдання кількох ударів руками в обличчя і заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (станом на 10.01.2019 pоку 1 мінімальна = 4173 грн, а стягнута сума 400 тис. грн = 96 МЗП); Верховний Суд Ухвалою № 51-7912ск18 від 13.08.2018 року визнав розумним та справедливим стягнення моральної шкоди в розмірі 215 мінімальних заробітних плат, визначеному вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 3 квітня 2018 року через порушення водієм ПДР і неумисного завдання дитині-пішоходу тяжких тілесних ушкоджень (станом на 03.04.2018р. 1 МЗП = 3723 грн, а стягнута сума 800 000грн = 215МЗП); постановою ВС від 16.11.2022 року в справі № 501/2645/17 визнано розумним і справедливим стягнути моральну шкоду в розмірі 108 мінімальних заробітних плат, визначеному постановою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2022 року внаслідок неумисного завдання інвалідності 3-ої групи з втратою 50% працездатності працівнику підприємства (станом на 29.03.2022 pоку 1 МЗП = 6500 грн, а стягнута сума 700 000 грн = 108 МЗП; ВССУ ухвалою від 24.03.2016 року в справі 5-1584км16 визнав розумною і справедливою рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2015 року, яким зменшена сума компенсацію моральної шкоди з 246 та 164 МЗП по 82 мінімальних заробітних плат кожному пасажиру, який зазнав неумисних тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості в ДТП, врахувавши при цьому добровільну виплату значної суми потерпілим ще до проголошення вироку (станом на 16.06.2015 рік 1 МЗП = 1218 грн, а стягнута сума по 100 тис. грн = по 82 МЗП).

Наведені Постанови ВС підтверджують, що в подібних правовідносинах Верховний Суд вважав розумним і справедливим :

відшкодування моральної шкоди в межах 100-150 мінімальних заробітних плат, що на день подачі позову становило 800 000 - 1 200 000 грн за неумисне завдання тяжких тілесних ушкоджень дорослому потерпілому; відшкодування моральної шкоди в межах до 215 мінімальних заробітних плат, що на день подачі позову становить до 1 720 000 грн за неумисне завдання тяжких тілесних ушкоджень дитині; відшкодування моральної шкоди в межах до 96 мінімальних заробітних плат на день дослідження що на день подачі позову становить 768 000 грн за завдання тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; визначали грошовий розмір моральної шкоди з урахуванням добровільного відшкодування моральної шкоди до проголошення вироку/рішення.

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що внаслідок тяжкої травми, дитина позивачки зазнала значних фізичних і психічних страждань, які позбавили її можливості повноцінно жити, навчатися, займатися спортом та брати участь у соціальному житті.

Поставлений сину позивачки медичний діагноз: «Тяжка закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку з формуванням гострої внутрішньо-мозкової гематоми лівої тім`яної ділянки, вдавленого багатоуламкового перелому кісток лівої тімяної кістки. Хвороба трепанованого черепу. Ускладнення: правобічний геміпарез, часткове порушення ходи та самообслуговування» має наслідками інвалідність, регулярну реабілітацію, фізичні обмеження, фізичні та психічні страждання, постійний біль, обмеження в рухливості, необхідність стороннього догляду, соціальну ізоляцію, втрату можливості займатися спортом, вести активний спосіб життя. Травма залишила наслідки на все життя: порушення ходи, обмеження рухів, психологічна травма.

Враховуючи наведену судову практику, а також тривалість і тяжкість наслідків травми, на переконання колегії суддів розмір моральної шкоди обґрунтовано визначено у сумі 1 000 000 грн, що відповідає 125 мінімальним заробітним платам на день подання позову, або по 66 мінімальних заробітних плат на кожного відповідача.

Відшкодування такого розміру моральної шкоди на переконання суду буде достатнім для розумного задоволення потреб дитини і витрат батьків на її забезпечення протягом найближчих років.

За таких підстав, колегія суддів вважає за можливе скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову та солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача, як законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1 000 000 грн грошової компенсації моральної шкоди.

Покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на батьків неповнолітньої особи відповідає положенням ст. 1179 ЦК України.

Так, наведеною статтею передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Проте, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Жодних обставин, за яких неповнолітня особа, яка завдала шкоди, повинна нести відповідальність самостійно, наприклад: має достатньо майна для відшкодування шкоди, матеріалами справи не встановлено.

Відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п/п 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п/п 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється в розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка також діє і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є майновими вимогами, оскільки позивач визначила її у грошовому вимірі.

Позивач судовий збір при зверненні до суду не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, а також те, що при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції підлягав сплаті сумарно судовий збір у розмірі 3 028 грн, а також те, що позовні вимоги задоволено, з відповідачів на користь держави належить стягнути по 1 514 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий) та ОСОБА_4 (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), як законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1 000 000 (один мільйон) грн грошової компенсації моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий) та ОСОБА_4 (РНОКПП невідомий) судовий збір в дохід держави у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн, а саме по 1 514 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба