Справа №705/4678/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Годік Л.С.

при секретарі судового засідання Давидяк І.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є єдиною дочкою ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 вона дізналася, що її батько помер у 2013 році і після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 . 29.04.2015 вона звернулася до приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Кучер О.І. із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 29.04.2015 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини та неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. У квітні 2016 року вона звернулася до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області з метою з?ясування обставин смерті її батька, на що їй було повідомлено, що у травні 2013 року оперативна група за викликом сусідки батька виїхала за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено тіло ОСОБА_7 без слідів насильницької смерті. Від Уманського міськрайонного відділу судово-медичних експертиз вона дізналася, що тіло батька забрали працівники Уманського комунального підприємства «Комунальник» для поховання. Згодом вона дізналася, що її батько похований 14.05.2013 як безрідний на міському кладовищі «Олександрівка» в м. Умань. Від приватного нотаріуса вона дізналася, що право власності на батьківську квартиру було зареєстровано за третіми особами: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014 у справі № 705/7545/14-ц. Вказаним рішенням суду було встановлено факт проживання однією сім?єю зазначених осіб та її батька ОСОБА_7 з початку лютого 2008 року до 09.05.2013 та визнано за ними право власності по частці вказаної квартири за кожним з них. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_5 , скориставшись своїм службовим становищем, оскільки на той час працював дільничним інспектором у поліції, сподіваючись на те, що у ОСОБА_7 відсутні будь-які родичі та спадкоємці, шляхом застосування обману оформив право власності на квартиру на себе та ОСОБА_6 , оскільки із наявних документів вбачається, що батько проживав одиноко і тіло його було виявлено лише через кілька днів після настання смерті. В подальшому, позивач дізналася, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єкта нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 12.04.2023 право власності на батьківську квартиру на даний час вже зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири. Вважає, що вона, як єдиний спадкоємець після свого батька ОСОБА_7 , має право на спадкування належної йому квартири, проте такі протиправні дії відповідачів перешкоджають у реалізації її спадкових прав та наявний договір дарування квартири позбавляє її права законного отримання спадщини після смерті батька, тому вона звернулася з даним позовом до суду та просить визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черповицькою І.Ю., та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 . Також просить визнати право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Цімоха Р.Р. підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Мельниченко С.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що в природі не існує договору дарування укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , тому не зрозуміло який договір дарування позивач хоче визнати недійсним. Крім цього, наявне рішення суду, яким визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дане рішення не скасоване та є законним. Також зазначив, що позивач звернулася з позовом до суду лише в 2025 році, а батько позивача помер у 2015 році, тому позивач мала б дізнатися про порушене право ще 10 років тому, тому на час звернення до суду пройшли строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вказала, що повністю підтримує позицію представника відповідача ОСОБА_2 ..

Відповідач ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленою до суду не з`явилася.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Спосіб захисту - це матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Вивченням матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Довідки №146 від 08.04.2015 та Довідки №79 від 04.04.2016, виданих Уманським КП «Комунальник», ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та похоронений 14.05.2013, як безрідний, на міському кладовищі «Олександрівка» в м. Умань Черкаської області.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014 встановлено факт проживання однією сім?єю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з початку лютого 2008 року до 09.05.2013 та визнано за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 право власності по частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 на підставі договору обміну від 22.04.2003 серії ВАС №582502, в порядку спадкування за законом, як спадкоємцями четвертої черги після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення Уманського міськрайонного суду від 24.12.2014 залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21.09.2016 року.

Позивач, як спадкоємиця за законом після смерті батька ОСОБА_7 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з пропуском визначеного строку для прийняття спадщини та ненаданням правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.01.2023 ОСОБА_4 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_7 строком на два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Проте, позивач ОСОБА_4 , отримавши додатковий строк на прийняття спадщини після смерті свого батька не змогла реалізувати свої спадкові права, оскільки спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 на даний час перебуває у власності третьої особи ОСОБА_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1 з 04.08.2015 на підставі договору дарування квартири є ОСОБА_3 .

Позивач у поданій позовній заяві просить визнати договір дарування вище вказаної квартири недійсним, посилаючись на те, що саме його наявність перешкоджає їй у реалізації її спадкових прав та отримання спадщини після смерті її батька ОСОБА_7 .

Проте, як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_7 прийняли спадщину спадкоємці четвертої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які отримали право на спадкування на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014, яке набрало законної сили 26.01.2015, а вже потім був укладений договір дарування квартири на підставі якого право власності перейшло до третьої особи.

На даний час рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014 має юридичну силу, воно не скасоване.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_4 обрала невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 не призведе до відновлення її спадкових прав та спадкове майно не повернеться до першопочатково стану, коли його власником знову буде ОСОБА_7 , тому суд дійшов висновку, що вибраний спосіб судового захисту позивачем не спроможний надати ефективний захист її прав, у зв?язку з чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 18, 43, 49, 76-81, 89,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Головуючий суддя Леся Сергіївна Годік