Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2426/26
Номер провадження 2/711/1833/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

16 березня 2026 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Петренко О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Друга уманська державна нотаріальна контора, про визнання протиправним та скасування рішення і визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2026 року ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №7467 від 11 вересня 2025 року;

-визнати за позивачем право власності на спадкове майно за законом, а саме на доплату до пенсії, яка була призначена, нарахована за рішенням суду та належала батьку позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була ним одержана за життя;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити позивачу доплату до пенсії, яка була призначена, нарахована батьку позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була ним одержана за життя, в розмірі 185 085,78 грн;

-здійснити розподіл судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2026 року означеній позовній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 711/2426/26 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Петренка О.В.

Частиною 2 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З огляду на те, що місцезнаходженням відповідача як юридичної особи, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №2461587 від 16.03.2026, є об`єкт нерухомості, що розміщений у Придніпровському районі м. Черкаси, тому суддя дійшов висновку, що розгляд цієї позовної заяви, за правилами загальної територіальної юрисдикції (підсудності), що передбачені ч.2 ст.27 ЦПК України, підсудний Придніпровському районному суду м. Черкаси.

Водночас, дослідивши подану позовну заяву, з призми дотримання позивачем положень ст.188 ЦПК України, суддя дійшов такого висновку.

Частиною 1 ст.187 ЦПК України передбачено, що за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Як встановлено суддею, з аналізу прохальної частини позовної заяви, позивач, зокрема просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №7467 від 11.09.2025. Зі змісту означеного рішення ГУ ПФУ в Черкаській області суддя встановив, що цим рішенням відмовлено ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_3 . Крім того ОСОБА_1 роз`яснено право оскарження означеного рішення, зокрема до адміністративного суду.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, провадження № 11-574апп18).

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Разом із цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

До таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц.

Водночас визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

При прийнятті рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області діє як суб`єкт владних повноважень, оскільки наділене державою певними повноваженнями та обов`язками щодо вирішення питань пенсійного забезпечення громадян України.

Отже спір щодо визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Черкаській області про відмову у виплаті недоотриманої пенсії є публічно-правовим.

З урахуванням наведеного, суддя зробив висновок, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №7467 від 11.09.2025 має розглядатися як спір, який пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, позивач об`єднала вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №7467 від 11.09.2025, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з вимогами про визнання права власності на спадкове майно за законом та про зобов`язання здійснити виплату доплати до пенсії, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч.1,2,4 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За правилом, встановленим п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України, заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до ч.6 ст.188 ЦПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Зміст наведених норм свідчить, що порушення правил об`єднання позовних вимог, у разі якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2021 року у справі № 199/6042/19.

Велика Палата Верховного Суду в п.26 постанови від 30 вересня 2020 року в справі №420/3956/20 зазначила, що роз`єднання позовних вимог можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Таким чином, оскільки позивачем об`єднано позовні вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, що належать розглядати в порядку адміністративного судочинства (п.2 прохальної частини позовної заяви від 11.03.2026) та цивільного судочинства (п.3,4 прохальної частини позовної заяви від 11.03.2026), тобто позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, роз`єднання яких є неможливим, з огляду на те, що їх слід розглядати за правилами різних видів судочинства і не лише Придніпровським районним судом м.Черкаси, а також і відповідним окружним адміністративним судом, тому позовна заяву на підставі п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України підлягає поверненню позивачу.

Дії суду щодо повернення позовної заяви на підставі п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України за умови об`єднання позовних вимог, роз`єднання яких є неможливим, з огляду на те, що їх слід розглядати за правилами різних видів судочинства, викладена в постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року в справі №383/27/22 (провадження № 61-1943св23), що застосовується суддею з метою дотримання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Водночас суддя звертає увагу позивача, що ухвала про повернення позовної заяви не обмежує її право на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України, оскільки не позбавляє її звернутися за захистом порушеного права до належного суду (судів).

Керуючись п.2 ч.4 ст. 185, 188, 259, 260, 261, 263, 353, 354, 355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Друга уманська державна нотаріальна контора, про визнання протиправним та скасування рішення і визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом повернути позивачу.

Копію позовної заяви залишити в справі.

Роз`яснити позивачу положення ч.7 ст.185 ЦПК України, відповідно до яких повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали разом із позовною заявою і доданими до неї документами направити позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею проте може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана суддею 16 березня 2026 року.

Суддя: О. В. Петренко