Справа № 635/2449/26
Провадження № 2-о/635/133/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського районного суду Харківської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить встановити факт проходження ним військової служби в період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого з 31 липня 2001 по 29 липня 2005 року включно. Метою встановлення факту є подальше отримання соціальних пільг, пов`язаних з проходженням військової служби, а також зарахування періоду проходження військової служби до вислуги років.

Дослідивши вказану заяву, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіву будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку.

Перелік юридичних фактів, визначений частиною першою статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проходження військової служби в період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого з 31 липня 2001 по 29 липня 2005 року включно. При цьому вказував, що встановлення цього факту йому необхідно для отримання певного виду соціальних пільг, пов`язаних з проходженням військової служби, а також з метою зарахування періоду проходження військової служби до вислуги років.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1ст. 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1ст. 4 КАС України).

За приписами п. 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» ( в редакції, чинній на час зарахування заявника на навчання до академії) військова служба - є почесним обов`язком кожного громадянина України, особливим видом державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України. Встановлюються такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування заявника на навчання) передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби визначається цим Законом, Положенням про проходження військової служби громадянами України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування заявника на навчання) початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Законом України від 04 квітня 2006 року № 3597-IV було внесено зміни до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та викладено його в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до преамбули Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (преамбула в редакції Закону № 716-VIII від 06 жовтня 2015 року).

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військова служба є публічною службою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 509/823/16-ц, постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 415/932/21.

Враховуючи зазначене, а також з огляду на суть заявлених вимог та суб`єктний склад правовідносин, справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Також суд зазначає, що встановлення факту наявності вислуги років, якщо це потрібно для призначення пенсії, здійснюється органами Пенсійного фонду України за послужним списком особової справи заявника і не підлягає судовому розгляду, оскільки повинне вирішуватися у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відтак такий спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки визначено інший порядок встановлення зазначеного факту. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Якщо вирішення спору має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами вимогами частини першої статті 377, частини першої статті 414, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у цивільній справі підлягає закриттю.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19).

У справі, що розглядається, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватися в позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а заявник, у разі відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати проходження військової служби у період його навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого до вислуги років та призначити йому відповідну пенсію, має право оскаржити відповідну відмову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч. ч. 1, 6 ст. 186 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя О.М. Якішина