Справа № 156/257/26
Провадження № 2-н/156/23/26
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про відмову у видачі судового наказу

17 березня 2026 року сел. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Малюшевська І. Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

До Іваничівського районного суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.03.2023 року по 05.03.2026 року (день подання заяви, так як розрахунок не проведено) у розмірі 268 209,70 гривень.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу з доданими документами, суддя дійшов таких висновків.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного судочинства, передбачений для розгляду справ, які не потребують повної та детальної процедури розгляду, спрямований на спрощений та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, який є судовим рішенням та одночасно виконавчим документом. Особливістю провадження є те, що сторонами у наказному провадженні виступають не позивач і відповідач, а стягувач (кредитор) та боржник.

Спрощений порядок наказного провадження зумовлюється й такою особливістю, як обмежене коло вимог, щодо яких таке провадження припустиме.

Так, у ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вимоги, за якими може бути видано судовий наказ повинні бути документально підтвердженими та безспірними, тобто не може викликати сумнівів ні момент настання права вимоги, ні заявлена до стягнення сума грошових коштів. У наказному провадженні не може розглядатися спір про право.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення заявника) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення заявника) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Звертаючись до суду з цією заявою ОСОБА_1 обґрунтовує її тим, що оскільки боржником не було виплачено при звільнені розрахункові, з боржника підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України. Разом з цим, до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 не додала довідки про середньоденну заробітну плату. У наданій заявницею довідці про наявність заборгованості зазначено лише заборгованість перед заявницею по всіх належних виплатах по заробітній платі. Проте, дана довідка не містить усіх складових, які необхідні при безспірному розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, зокрема, кількість відпрацьованих робочих днів у кожному місяці, складові нарахованого доходу тощо. Відповідно, без таких даних неможливо перевірити правильність розрахунку середньоденної заробітної плати та визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, як цього вимагає законодавство, вказаної суми та розрахунку заявниця не надала, а отже заява не є безспірною.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу, зокрема, повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Проте, всупереч п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України заявник на підтвердження викладених в заяві обставин не надав до неї докази, які б їх підтверджували. Також, зі змісту ст. 161 ЦПК України випливає, що для видачі судового наказу вимоги заявника мають стосуватися лише стягнення грошової суми. Спори, що виникають на підставі інших вимог, розглядають за правилами позовного провадження. У п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України законодавець зазначив, що лише на підставі однієї з вимог ст. 161 може бути видано судовий наказ. Другою дуже важливою умовою для застосування наказного провадження є необхідність, щоб із заяви та поданих документів заявника вбачалося виникнення або порушення права грошової вимоги, а вимоги заявника мають бути безспірними. Відтак, безспірними є вимоги заявника, що випливають із зазначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Отож, вимоги заявника викладаються у заяві про видачу судового наказу та підтверджуються відповідними документами, які своєю чергою мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності. Разом з цим, з наданих заявницею документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які вона посилається, не підтверджені доказами.

Крім цього, суд зазначає, що заявник на власний розсуд тлумачить норму ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), не враховуючи, що згідно з текстом ч. 1 ст. 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року вказано, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи те, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислено виключно самим заявником та складові вказаного розміру не підтверджені безспірними вихідними даними, дана вимога не може вважатися безспірною. У той же час, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає можливості встановлення обставин справи та часткового задоволення заявлених вимог.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявник просить стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.03.2023 року по 05.03.2026 року (день подання заяви, так як розрахунок не проведено) у розмірі 268 209,70 гривень, що не є грошовою сумою незначного розміру, оскільки перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (який станом на 01.01.2026 року становить 3 328,00 грн). Відповідно, вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для цієї категорії громадян дорівнює 266 240 гривень.

Згідно вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу, суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Оскільки із поданої заяви та долучених до неї доказів не вбачається виникнення у заявника безспірного права вимоги саме на ту суму та протягом того періоду, який вказаний у заяві про видачу судового наказу, суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 160, 161, 165-166, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Волинського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Є. Малюшевська