КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/23778/21

номер провадження 22-ц/824/4192/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
Представник відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року /суддя Цимбал І.К./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Просив: визнати недостовірною інформацію відносно нього, адвоката ОСОБА_3 , поширену адвокатом ОСОБА_1 у своїй скарзі від 17 листопада 2020 року до Дніпровського районного суду міста Києва, Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві, Комісії з оцінювання якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної вторинної правової допомоги при Раді адвокатів міста Києва про порушення ним Правил адвокатської етики, норм Кримінального процесуального кодексу України, Стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, а також таке формулювання:

«Такий стан речей свідчить про халатне ставлення адвокатом ОСОБА_3 до виконання своїх обов`язків, порушення права на захист нашого клієнта, Правил адвокатської етики і неповагу до колег адвокатів, намагання любою ціною забезпечити собі прибуток за рахунок Бюджетних коштів»;

зобов`язати адвоката ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня прийняття рішення по справі спростувати інформацію шляхом направлення на електронну адресу Дніпровського районного суду міста Києва, Регіонального центру з надання БВПД в місті Києві, а також Раді адвокатів міста Києва листи обсягом до трьох сторінок зі спростуванням поширеної інформації із заголовком (темою) «Спростування недостовірної інформації поширеної адвокатом ОСОБА_1 про адвоката ОСОБА_3» та на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

стягнути з адвоката ОСОБА_1 на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 155 934, 52 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50 000 /п`ятдесят тисяч/ грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. / т. 2 а.с. 117-125/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що поширена в скарзі від 17.11.2020 р. інформація є оціночними судженнями та суб`єктивною думкою відповідача щодо професійної діяльності позивача як адвоката, а не фактичними твердженнями, які підлягають перевірці на відповідність дійсності. Скарга була подана на прохання клієнта ОСОБА_4 , в інтересах якого позивач надавав безоплатну вторинну правову допомогу за дорученням Регіонального центру БВПД у м. Києві, та містила критичну оцінку дій адвоката ОСОБА_3 під час виконання доручення (відсутність зустрічей з клієнтом, непідготовленість, неузгодження позиції тощо). Вказані висловлювання не є образливими чи принизливими, а становлять реалізацію права на звернення зі скаргою (ст. 40 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Суд безпідставно визнав інформацію недостовірною, оскільки рішення Комісії Ради адвокатів м. Києва №14 від 09.02.2021 р. визнало скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою. Позивач не довів факту поширення інформації серед невизначеного кола осіб, причинно-наслідкового зв`язку між скаргою та відмовою Регіонального центру в укладенні контракту, а також розміру моральної шкоди. Посилалась на ст. 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України, практику Верховного Суду (постанова від 10.04.2019 у справі № 398/4136/15-ц, постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц), практику ЄСПЛ (Lingens v. Austria від 08.07.1986).

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, як адвокат, через електронний кабінет, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, яка з`явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 31.03.2020 р. Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві призначено ОСОБА_3 захисником ОСОБА_4 для участі в судовому засіданні Дніпровського районного суду м. Києва щодо обрання запобіжного заходу (доручення № 026-0002389).

17.11.2020 р. ОСОБА_1 направив скаргу на дії ОСОБА_3 до Дніпровського районного суду м. Києва, Регіонального центру БВПД у м. Києві та Комісії з оцінювання якості надання адвокатами БВПД при Раді адвокатів м. Києва. У скарзі зазначено про можливі порушення ОСОБА_3 норм КПК України, Правил адвокатської етики та Стандартів якості БВПД, а також фраза: «Такий стан речей свідчить про халатне ставлення адвокатом ОСОБА_3 до виконання своїх обов`язків, порушення права на захист нашого клієнта, Правил адвокатської етики і неповагу до колег адвокатів, намагання любою ціною забезпечити собі прибуток за рахунок Бюджетних коштів».

28.12.2020 р. Регіональний центр відмовив ОСОБА_3 в укладенні контракту на надання БВПД через розгляд скарги Комісією.

09.02.2021 р. рішенням Комісії №14 встановлено відсутність невідповідності дій ОСОБА_3 стандартам якості БВПД; скарга ОСОБА_1 визнана необґрунтованою.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 3, 28, 32, 34, 55 Конституції України про найвищу цінність людини, повагу до гідності, свободу думки та судовий захист; ст. 15, 16, 23, 201, 273, 277, 297, 299, 1167 ЦК України про захист цивільних прав, моральну шкоду, честь, гідність, ділову репутацію; ст. 81, 141 ЦПК України про доказування та розподіл витрат.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що висловлювання ОСОБА_1 у скарзі порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 як адвоката, поширені серед службових осіб установ, спричинили моральні страждання, тому підлягають відшкодуванню моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Так, висловлювання ОСОБА_1 у скарзі від 17.11.2020 р. висловлені щодо професійної діяльності адвоката ОСОБА_3 під час виконання доручення Регіонального центру БВПД є критичною оцінкою дій адвоката, вираженою в контексті захисту інтересів клієнта ОСОБА_4 , і становлять реалізацію права на звернення зі скаргою до уповноважених органів (ст. 40 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), така скарга надіслана не тільки Раді адвокатів м. Києва для реагування як органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо адвокатів, але також поширена суб`єктам, які такі процедури не здійснюють - до Дніпровського районного суду міста Києва, Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві. Отже, поширення інформації в даній справі встановлено і не заперечується апелянтом, пояснюється, як доведення до відома.

Комісія Ради адвокатів м. Києва рішенням № 14 від 09.02.2021 визнала скаргу необґрунтованою.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що висловлювання адвоката ОСОБА_1 у скарзі від 17.11.2020 року є виключно оціночними судженнями та суб`єктивною думкою, які не підлягають перевірці на відповідність дійсності і не можуть бути підставою для захисту честі, гідності та ділової репутації, оскільки спірні висловлювання, поширені у скарзі, направленій не лише до дисциплінарних органів (Рада адвокатів м. Києва), а й до Регіонального центру БВПД та суду.

Відхиляються також і доводи апеляційної скарги щодо того, що скарга була подана на прохання клієнта ОСОБА_4 , в інтересах якого позивач надавав безоплатну вторинну правову допомогу.

Якщо адвокат при здійсненні адвокатської діяльності навіть за дорученням довірителя здійснив поширення недостовірної інформації, то він має нести цивільно-правову відповідальність відповідно до норм чинного законодавства. До нього може бути пред`явлений позов про спростування такої інформації.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 923/1379/20.

Згідно зі ст.20 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст.23 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не може бути підставою для притягнення адвоката до відповідальності його висловлювання у справі, у тому числі ті, що відображають позицію клієнта, заяви у засобах масової інформації, якщо при цьому не порушуються професійні обов`язки адвоката.

Водночас зі ст. 13 ЦК статей 4, 20 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст. 7 Правил адвокатської етики вбачається, що здійснюючи представництво, адвокат не повинен вчиняти дії, заборонені законом, правилами адвокатської етики, договором про надання правової допомоги, а також порушувати права інших осіб.

Статтею 19 Правил адвокатської етики прямо передбачено, що адвокату забороняється приймати доручення, якщо результат, якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких клієнт наполягає, є протиправними, або якщо доручення клієнта виходить за межі професійних прав і обов`язків адвоката. У випадках, якщо зазначені обставини не є очевидними, адвокат має надати відповідні роз`яснення клієнту. Якщо з таких обставин не вдається узгодити з клієнтом зміну змісту доручення, адвокат зобов`язаний відмовитись від укладення договору з клієнтом. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.

Відповідно до статті 25 Правил адвокатської етики адвокату категорично забороняється використовувати при виконанні доручення клієнта незаконні та неетичні засоби, зокрема, спонукати свідків до надання завідомо неправдивих показань, вдаватися до протизаконних методів тиску на протилежну сторону чи свідків (погроз, шантажу, тощо), використовувати свої особисті зв`язки (чи в окремих випадках особливий статус) для впливу прямо або опосередковано на суд або інший орган, перед яким він здійснює представництво, або захист інтересів клієнтів, використовувати інформацію, отриману від колишнього клієнта, конфіденційність якої охороняється законом, використовувати інші засоби, що суперечать чинному законодавству або цим правилам.

З наведеного вбачається, що адвокат може використовувати лише ті засоби і методи роботи, які не заборонені законом. Тому якщо адвокат, здійснюючи представництво довірителя, вчиняє правопорушення - кримінальне, адміністративне чи цивільне, то статус адвоката не звільняє його від відповідальності за таке порушення.

Таким чином, якщо адвокат при здійсненні адвокатської діяльності навіть за дорученням довірителя здійснив поширення недостовірної інформації, то він має нести цивільно-правову відповідальність відповідно до норм чинного законодавства. До нього може бути пред`явлений позов про спростування такої інформації.

Поширення інформації у розумінні ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України є встановленим, оскільки скарга була направлена до кількох адресатів, включаючи суб`єктів, які не здійснюють дисциплінарне провадження щодо адвокатів (Дніпровський районний суд м. Києва, Регіональний центр БВПД). Апелянт не заперечує факт направлення скарги, а її адресування не обмежується виключно уповноваженими органами. Право на звернення зі скаргою (ст. 40 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») не є абсолютним і не виключає цивільної відповідальності за поширення висловів, що завдають шкоди честі та гідності, якщо такі факти не підтверджені.

Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, апелянт безпідставно стверджує про відсутність причинно-наслідкового зв`язку та доказів страждань. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що поширення інформації призвело до відмови Регіонального центру в укладенні контракту на надання БВПД (28.12.2020), що спричинило моральні страждання позивача як адвоката (погіршення ділової репутації, обмеження професійної діяльності). Розмір компенсації моральної шкоди судом першої інстанції визначено за принципами розумності та справедливості, не призводить до безпідставного збагачення та є достатнім для розумного задоволення його потреб. Сума 50 000 грн відповідає характеру порушення, ступеню негативних наслідків, які не спростовані стороною апелянта.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено 18.03.2026 року.

Головуючий: Судді: