ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 березня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/792/25

Головуючий у першій інстанції Бойко А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/518/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасникисправи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядкуспрощеногопровадженняцивільну справу за апеляційноюскаргоюШкутНаталіїВасилівни на рішенняГороднянського районного суду Чернігівськоїобластівід 14 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро (далі МТСБУ), в якому просила стягнути з МТСБУ на свою користь суму страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 94470,50 грн, посилаючись на положення ст. 15, 16, 22, 1194 ЦК України та ст. 13, 22, 28, 29, 32, 35, 36, 37, 39-43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також судові витрати.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із уточненою позовною заявою до МТСБУ, ОСОБА_2 , в якій просила стягнути з МТСБУ та ОСОБА_2 на свою користь 94470,50 грн на відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на положення ст. 15, 16, 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України. В обґрунтування посилалась, що 21.12.2024 у м. Городня по вул. Перемоги, біля будинку №74, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo S60», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Вказує, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 а, п. 12.1 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим постановою Городнянського районного суду від 10.02.2025 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому вважає, що факт дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження транспортного засобу позивачки та вина ОСОБА_2 підтверджені судом.

Як зазначає позивачка, звітом автотоварознавчого дослідження транспортного засобу №255/24 від 08.01.2025 встановлено, що вартість ремонту автомобіля позивачки без урахування коефіцієнту зносу складає 174500,64 грн, матеріальний збиток, завданий їй, як власнику пошкодженого транспортного засобу, складає 94470,05 грн.

За доводами позову, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 станом на день дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, оскільки він є військовослужбовцем та учасником бойових дій на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому з огляду на положення ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, вона 07.03.2025 звернулася до МТСБУ з відповідною заявою, в якій просила здійснити відшкодування оціненої шкоди в результаті ДТП, яка сталася 21.12.2024 за участю транспортного засобу ОСОБА_2 . Крім цього, позивачка вказала, що її цивільно-правова відповідальність як власника автомобіля «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , застрахована згідно з полісом страхування №219672446 (ПАТ «НАСК «ОРАНТА»).

Проте, позивачка зазначає, що 16.04.2025 електронною поштою вона отримала відмову МТСБУ у здійсненні регламентної виплати, яка мотивована пп. 6 п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 №3720-ІХ, таку відмову позивачка вважає незаконною та такою, що порушує її право на отримання належного відшкодування, завданої їй шкоди.

Посилається, що оскільки відмова мотивована Законом України №3720-ІХ, який вступив у дію тільки 01.01.2025, а ДТП мало місце 21.12.2024, а тому спірні правовідносини регулюються Закони України №1961-ІV, що діяв на момент ДТП, тому підстави для відмови їй у виплаті відсутні. Як стверджує позивачка, вона подала належні документи щодо факту ДТП, його винуватця, розміру заподіяного збитки, отже немає жодних підстав вважати, що має місце неможливість установлення факту ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Позивачка, посилаючись на норми цивільного законодавства України, норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Рішення Конституційного Суду України, практику Верховного Суду України, вважає, що шкоду, завдану їй, як потерпілій від дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язано відшкодувати МТСБУ, але з урахуванням відмови МТСБУ у здійсненні страхового відшкодування, звертається до суду із вимогою про стягнення шкоди із винуватця ДТП ОСОБА_2 .

Одночасно позивачка звернулась до суду із заявою, в якій просила залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 та вважати підставами позову положення ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України.

Ухвалою Городнянського районного суду від 08.08.2025 залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Городнянського районного суду від 23.09.2025 до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 732/792/25 за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля марки «VOLVOS60 2521», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , який належить відповідачу ОСОБА_4 .

У жовтні 2025 року адвокат Селюх А.В. в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди (збитку) 158755,56 грн, заподіяної позивачці внаслідок пошкодження транспортного засобу «Опель Зафіра», номерний знак НОМЕР_2 , під час ДТП, що сталася 21.12.2024, а також стягнути з відповідача на користь позивачки 10000,00 грн у компенсацію витрат, понесених на професійну правничу допомогу та 1588,00 грн в рахунок сплати судового збору.

Одночасно представник ОСОБА_1 адвокат Селюх А.В. звернувся із заявою про залишення без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди (регламентної виплати), завданої в результаті ДТП.

Ухвалою Городнянського районного суду від 05.11.2025 у прийнятті уточненої позовної заяви про зміну предмету позову від 09.10.2025, поданої представником позивачки ОСОБА_7 , відмовлено.

Заяву представника позивачки адвоката Селюха А.В. від 09.10.2025 про залишення без розгляду позову в частині заявлених вимог до відповідача МТСБУ про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), задоволено.

Підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи.

Рішенням Городнянського районного суду від 14.11.2025 заява представника позивачки адвоката Селюха А. В. від 09.10.2025 про залишення без розгляду позову в частині заявлених вимог до відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), задоволено.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), залишено без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача - ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), відмовлено.

Після набрання рішенням законної сили скасувати вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля марки «VOLVO S60 2521», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 , застосовані на підставі ухвали Городнянського районного суду Чернігівської області від 23.09.2025.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачка, звертаючись з позовними вимогами до страховика про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), зобов`язана була дотриматися порядку звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування, передбаченого ст. 33, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що нею не було дотримано.

Також судом зазначено, що позивачка не позбавлена права на захист шляхом безпосереднього пред`явлення вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Городнянського районного суду від 14.11.2025 і ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь завданої в результаті ДТП шкоди у розмірі 158755,56 грн.

За доводами апеляційної скаргирішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування, заявниця посилається, що у заяві про зміну підстав позову від 07.07.2025 вона просила вважати підставами позову ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, що є загальними нормами права, які регулюють право потерпілого на відшкодування шкоди внаслідок ДТП. До заяви заявницею було додано змінену позовну заяву, в прохальній частині якої вона просила стягнути шкоду з відповідачів МТСБУ та/або ОСОБА_2 .

Як вказує заявниця, ухвалою Городнянського районного суду від 08.08.2025 за її заявою залучено співвідповідачем у справі ОСОБА_2 як безпосереднього завдавача шкоди, тому вважає, що суд прийняв та задовольнив заяву про зміну підстав позову, яка була подана до суду 07.07.2025 та залучив співвідповідача.

Проте, як стверджує заявниця, 05.09.2025 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, за змістом якого він просив у задоволенні моїх вимог до нього відмовити, вважає, що завдану ним під час ДТП шкоду має за законом відшкодовувати МТСБУ, оскільки він є учасником бойових дій та був звільнений від обов`язку страхувати свою цивільну відповідальність. Таким чином, обидва відповідачі висловилися про не бажання виконувати свій законний обов`язок відшкодувати шкоду потерпілій від ДТП особі.

За доводами скарги, адвокат Селюха А.В., який діяв в інтересах позивачки, 13.10.2025 подав до суду уточнену заяву, в якій, залишивши підстави позову, що були зазначені в заяві про зміну підстав позову від 07.07.2025 лише збільшив позовні вимоги до суми 158755,56 грн, проте підстави позову були залишені такими, як було вказано положення ст. 1166, 1187 ЦК України. Також адвокат конкретизував в поданих до суду документах, що шкода має бути відшкодована за рахунок відповідача ОСОБА_2 , а позовні вимоги до МТСБУ просив залишити без розгляду.

Також посилається, що такі саме вимоги були вказані заявницею в заяві від 07.07.2025 та в поданій уточненій позовній заяві від 07.07.2025, проте ухвалою від 05.11.2025 суд незаконно відхилив уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог від 13.10.2025, вказавши в ухвалі підготовчого судового засідання, що це є фактично новий позов.

Заявниця не погоджується з таким висновком суду, оскільки підстави позову в заявах від 07.07.2025 та від 13.10.2025 зазначені одні й ті самі, тобто суд прийняв заяву про зміну підстав позову в липні 2025 року, водночас заяву від 13.10.2025 із тими самими підставами відхилив, що, на думку заявниці, є нелогічним, оскільки співвідповідач ОСОБА_2 був залучений до справи до 13.10.2025, а саме він був залучений судом до участі у справі за наслідками задоволення заяви про зміну підстав позову від 07.07.2025, в якій вона також просила залучити співвідповідача.

Заявниця стверджує, що факт дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження в ній належного автомобіля, вина ОСОБА_2 у ДТП встановлені постановою Городнянського районного суду від 10.02.2024 у справі № 732/2235/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 130 КУпАП.

Крім того, заявниця посилається, що вона як юридично необізнана людина не знала про свій обов`язок повідомити про ДТП МТСБУ і відремонтувала автомобіль одразу після його огляду експертом, який оцінив завдані мені внаслідок ДТП збитки.

Зазначає, що враховуючи, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, вона звернулася до МТСБУ із заявою, в якій просила відшкодувати мені шкоду замість ОСОБА_2 , проте 16.04.2025 отримала відмову МТСБУ у здійсненні виплати коштів на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки було порушено обов`язок зберігати пошкоджений автомобіль у такому стані, в якому він знаходився після ДТП та невиконання потерпілим своїх обов`язків, що призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Враховуючи наведене, заявниця як потерпіла від ДТП особа змінила підстави позову і в заяві про зміну підстав позову просила суд вважати підставами позову ст. 22,1166, 1187, 1194 ЦК України, а також заявила клопотання про залучення співвідповідача - винуватця ДТП ОСОБА_2 , яка була прийнята судом до розгляду, як і уточнена позовна заява із зміненими підставами позову та залученим співвідповідачем ухвалою суду від 08.08.2025. В уточненій позовній заяві, посилаючись на положення ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, заявниця просила суд вирішити питання про відшкодування шкоди, завданої ДТП, стягнути кошти з відповідачів, при цьому у вирішенні питання, з кого саме буде стягнута шкода, було покладено на розсуд суду, а вже під час підготовчого засідання ці вимоги за наполяганням головуючого були конкретизовані адвокатом, який просив суд стягнути завдану шкоду з відповідача ОСОБА_2 .

Як стверджує заявниця, належними та допустимими доказами у справі достовірно доведено факт завдання матеріальної шкоди ОСОБА_2 внаслідок вчинення ним ДТП та пошкодження автомобіля; розмір шкоди, який визначений відповідним ліцензованим спеціалістом; факт сплати мною за відновлення мого автомобіля; факт відмови у виплаті страхового відшкодування, тому як потерпіла особа має право на відшкодування завданої ОСОБА_2 шкоди.

Представник ОСОБА_1 адвокат Селюх А.В. подав доповнення до апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , в яких просить рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , задовольнити.

В обґрунтування посилається, що у відповідності до ч. 3 ст. 49 ЦПК України за п`ять днів до початку першого судового засідання, стороною позивача було поданого заяву про уточнення позовних вимог, в якій було збільшено позовні вимоги до відповідача - ОСОБА_2 , як до винуватця ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначає, що позивач в уточненому позові просила стягнути з винуватця ДТП 158755,56 грн майнової шкоди (збитку), яка була заподіяна в результаті ДТП, що сталася 21.12.2024. Також, одночасно із уточненням позовних вимог було поданого заяву про залишення без розгляду позову в частині заявлених вимог до МТСБУ і така заява судом першої інстанції була задоволена.

Як вказує, заява про уточнення позовних вимог прийнята до розгляду судом першої інстанції не була, оскільки ніби не відповідає вимогам та положенням ЦПК України та процесуально такої заяви не існує, проте заява про уточнення позовних вимог, яка була подана від імені та в інтересах позивача, по формі і змісту відповідає заяві про зміну предмету і підстав позову, подана в письмовій формі, надіслана усім учасникам справи рекомендованою кореспонденцією, та відповідає меті її подання, а саме збільшення позовних вимог до винуватця ДТП в частині заявленого розміру майнової шкоди, та з обґрунтуванням і посиланням на норми матеріального права чому саме майнова шкода в даному випадку повинна бути стягнута із винуватця ДТП, і саме в розмірі - 158 755,56 грн.

Також, заявник просить апеляційний суд вирішити питання щодо прийняття до розгляду заяви про уточнення позовних вимог від 09.10.2025 з додатками до розгляду та розгляду справи в цілому з урахуванням уточнених позовних вимог, що були зроблені саме 09.10.2025 та ті які були зроблені раніше, тобто до 09.10.2025 позивачем і про які зазначено в апеляційній скарзі.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Новик М.М. просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Городнянського районного суду від 14.11.2025 залишити без змін. В обгрунутування посилається, що в ході розгляду справу позивач неодноразово змінював/уточнював позовні вимоги, визначав коло осіб, які на його думку мають бути відповідачами по справі і в одній із останніх заяв про уточнення позовних вимог, яку суд першої інстанції відхилив, позивач намагався завуальовано змінити, як предмет так і підставу позову, після залишення позовних вимог до МТСБУ без розгляду за її клопотанням. Зазначає, що позовна заява в її первісній редакції, була пред`явлена виключно до моторно-транспортного бюро із правовим обґрунтуванням про необхідність здійснення страхової (регламентної) виплати за наслідками ДТП, а в подальшому позивач видозмінила вимоги, визначив єдиним відповідачем ОСОБА_2 та просила стягнути заподіяну матеріальну шкоду. Як стверджує заявник, первісно заявлений позов такого нормативно-правового обґрунтування не містив, а був сформований, виходячи із неправомірної відмови МТСБУ та необхідності стягнення регламентної виплати.

За доводами відзиву, ЦПК України не передбачає процесуальної можливості для подання заяви про зміну предмету і підстав позову, а передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову, проте одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо забороняється. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов.

Тому вважає, що позивачем були заявлені нові самостійні позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 відшкодування матеріальної шкоди, змінено не лише підставу позову, а і суб`єктний склад учасників справи, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано виходив із неможливості задоволення заявленого позивачем клопотання, як такого, що суперечить вимогам ЦПК країни.

Зазначає також що з огляду на дату настання страхового випадку, ДТП відбулося 21.12.2024 до правовідносин сторін у справі застосуванню підлягають положення саме Закону № 1961-ЕУ, а не положення Закону № 3720-IX, на яку посилається МТСБУ у своїй відповіді на адресу позивача за результатом її звернення із заявою про здійснення страхового відшкодування.

Зазначена обставина та аналіз правових підстав для відмови у здійсненні виплати, свідчить про неправомірність та безпідставність відмови.

Як стверджує заявник, судом першої інстанції правильно було встановлено, що позивач в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників на земних транспортних засобів» не звернулася до свого страховика ПАТ «НАСК» ОРАНТА» або МТСБУ та не повідомила про настання дорожньо-транспортної пригоди. Також позивачка як водій, причетний до дорожньо-транспортної пригоди проігнорувала обов`язок збереження пошкодженого майна (транспортного засобу) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, тому вважає, що враховуючи п. 41.1 статті 41 Закону МТСБУ правомірно відмовило позивачці у страховому відшкодуванні (регламентній виплаті). Як було правильно встановлено судом першої інстанції, позивач, звертаючись з позовними вимогами до страховика про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), зобов`язана була дотриматися порядку звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування, що нею не було дотримано.

Заявник посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, згідно якого основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, і лише у разі її перевищення в межах різниці відповідальність може нести - особа з вини якої сталася ДТП.

Тому вважає, що доводи сторони позивача/апелянта про необхідність стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди заподіяної наслідками ДТП із відповідача, як учасника бойових дій, не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають, натомість стягнення такої шкоди із страховика/МТСБУ відповідало б приписам чинного законодавства, що діяли на момент настання страхового випадку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 732/2235/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що транспортний засіб засобу «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , 2009 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 01.03.2024 (а. с. 18, 45 т. 1).

За матеріалами справи, 21.12.2024 у м. Городня по вул. Захисників Перемоги, біля будинку №74, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo S60», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. При цьому ОСОБА_2 керував указаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер 2279» (результат становить 0,97 проміле), чим порушив вимоги п. 12.1, 2.9а Правил дорожнього руху.

Постановою Городнянського районного суду від 17.02.2025 по справі №732/2235/24 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постанова набрала законної сили 28.02.2025 (а. с. 21-22, 30-32 т. 1).

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи № 732/2235/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , яку судом було досліджено в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням Адміністрації Державної прикордонної служби України серії НОМЕР_6 (а. с. 24, 198 т. 1).

07.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до Моторного (транспортного бюро) України із заявою, в якій просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.12.2024 року у м. Городня на вул. Захисників Перемоги, біля буд. 74, за участю транспортного засобу «Volvo S60», номерний знак НОМЕР_1 , водій якого не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Також заявниця зазначила, що взаєморозрахунки між нею та ОСОБА_2 не проводилися. Цивільна відповідальність її, як власника автомобіля «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , станом на момент ДТП була застрахована згідно з полісом №219672446 (ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Інші договори страхування нею не укладалися. До заяви ОСОБА_1 додала перелік відповідних документів: копію паспорта, довідки РНОКПП, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію довідки органу поліції про належність «Volvo S60», копію постанови суду, звіт про оцінку, акт виконаних робіт з відновлення автомобіля, платіжні реквізити (а. с. 25-28 т. 1).

Моторне (транспортне) страхове бюро України на ім`я ОСОБА_1 за вих. №3-01б/9895 від 16.04.2025 надіслало відмову у відшкодуванні шкоди. З тексту відмови встановлено, що МТСБУ розглянуло повідомлення ОСОБА_1 від 18.03.2025 щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.12.2024 за участю транспортного засобу марки «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до пп.1 п. 43.1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720, МСТБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання ДТП був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.Відповідно до інформації та документів, наданих заявницею, транспортний засіб марки «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату звернення до МТСБУ, є відновленим. Отже, заявницею не виконані вимогу п. 31.4 ст. 31 Закону №3720, а саме не збережено пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) Також заявницю проінформовано, що вона має право в порядку ст. 1187 Цивільного кодексу України вимоги відшкодування шкоди з особи, відповідальної за скоєння ДТП (а. с. 29 т. 1).

Згідно звіту про оцінку №255/24 від 08.01.2025автотоварознавчого дослідження транспортного засобу та додатків до нього, складеного СПД «Щербатий А. А.» встановлено, що 26.12.2024 було проведено огляд транспортного засобу «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , за участю власника транспортного засобу ОСОБА_9 та іншого учасника ДТП ОСОБА_2 . За висновками звіту вартість ремонту вказаного автомобіля після ушкодження складає 174500,64 грн, матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ легкового автомобіля «OpelZafira», VINW0L0AHM, номерний знак НОМЕР_2 , складає 94470,50 грн , в тому числі ПДВ 15745,08 грн (а. с. 33-67 т. 1).

Згідно з актом виконаних робіт №1, без дати, виконавець Архангельська Н.І., замовник ОСОБА_1 , транспортний засіб «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , загальна вартість виконаних робіт із ремонту автомобіля складає 94470,50 грн (а. с. 20 т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, звертаючись з позовними вимогами до страховика про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), зобов`язана була дотриматися порядку звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування, передбаченого ст. 33, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що нею не було дотримано.

Також судом зазначено, що позивачка не позбавлена права на захист шляхом безпосереднього пред`явлення вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального та матеріального права, враховуючи наступне.

Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Приписи ч. 1 ст. 4 ЦПК України, зазначають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також, за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Одночасна зміна підстав і предмета позову відбувається тоді, коли фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Подібні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2024 року у справі № 914/3080/20.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що у травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до МТСБУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 94470,50 грн. В обґрунтування посилалась на положення ст. 15, 16, 22, 1194 ЦК України та ст. 13, 22, 28, 29, 32, 35, 36, 37, 39-43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Ухвалою Городнянського районного суду від 02.06.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 74-75 т. 1).

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою, в якій просила залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 та вважати підставами позову положення ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, прийняти до розгляду змінену позовну заяву до МТСБУ, ОСОБА_2 про стягнення коштів у рахунок відшкодування шкоди, завданої ДТП, в якій просила стягнути з МТСБУ, ОСОБА_2 94470,50 грн на відшкодування шкоди, завданої ДТП (а.с. 103-114 т. 1).

15.07.2025 ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що не заперечує щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 152 т. 1).

Ухвалою Городнянського районного суду від 08.08.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 (а.с. 169-170 т. 1).

03.09.2025 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до нього відмовити в повному обсязі (а.с. 190-197 т.1).

Ухвалою Городнянського районного суду від 23.09.2025 до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 732/792/25 за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля марки «VOLVOS60 2521», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , який належить відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 239-242 т. 1).

У жовтні 2025 року адвокат Селюх А.В. в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди (збитку) 158755,56 грн, заподіяної позивачці внаслідок пошкодження транспортного засобу «Опель Зафіра», номерний знак НОМЕР_2 , під час ДТП, що сталася 21.12.2024, а також стягнути з відповідача на користь позивачки 10000,00 грн у компенсацію витрат, понесених на професійну правничу допомогу та 1588,00 грн в рахунок сплати судового збору. В обґрунтування підстав змінених вимог посилався на положення ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України (а.с. 42-46 т. 2).

Одночасно представник ОСОБА_1 адвокат Селюх А.В. звернувся із заявою про залишення без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди (регламентної виплати), завданої в результаті ДТП (а.с. 47-48 т. 2).

Ухвалою Городнянського районного суду від 05.11.2025 у прийнятті уточненої позовної заяви про зміну предмету позову від 09.10.2025, поданої представником позивачки ОСОБА_7 , відмовлено.

Заяву представника позивачки адвоката Селюха А.В. від 09.10.2025 про залишення без розгляду позову в частині заявлених вимог до відповідача МТСБУ про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), задоволено. Підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи (а.с. 85-90 т. 2).

В зазначеній ухвалі суд зазначив, що подана представником ОСОБА_1 заява про уточнення позовних вимог фактично є новим позовом, оскільки у ній зазначена нова самостійна матеріально-правова вимога стягнення майнової шкоди, яка не була заявлена первісно, та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), наведені підстави для відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які не були визначені позивачкою первісно як підстава позову, які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Первісно позивачкою заявлялася вимога про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та обґрунтовувалась матеріально-нормативним посиланням на Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та порядок відшкодування страхових виплат, пов`язаних з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

За висновком суду, заявлення нової позовної вимоги не можна віднести до реалізації позивачкою прав, визначених частинами 2, 3 ст. 49 ЦПК України, тому враховуючи, що представник позивачки, подавши заяву про уточнення позову від 09.10.2025 змінив як предмет, так і підставу позову, по суті подав новий позов, що ґрунтується на інших обставинах, відмінних від тих, які містяться у первісній позовній заяві, а це в свою чергу суперечить вимогам ст. 49 ЦПК України, у зв`язку з чим дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з роз`ясненням позивачці та її представнику право звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

Оскаржуваним рішенням Городнянського районного суду від 14.11.2025 заява представника позивачки адвоката Селюха А. В. від 09.10.2025 про залишення без розгляду позову в частині заявлених вимог до відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), задоволено.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), залишено без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача - ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), відмовлено.

Після набрання рішенням законної сили скасувати вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля марки «VOLVO S60 2521», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 , застосовані на підставі ухвали Городнянського районного суду Чернігівської області від 23.09.2025.

За матеріалами справи, на стадії підготовчого провадження, а саме 07.07.2025 ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну підстав позову, а саме просила вважати підставами позову положення ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, та про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 , яка була задоволена ухвалою суду першої інстанції від 08.08.2025 та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 , тобто суд прийняв подану ОСОБА_1 заяву про зміну підстав позову.

Вказаною ухвалою судом не було відмовлено в прийнятті заяви про зміну підстав позову та було призначено дату нового підготовчого судового засідання.

В подальшому представником ОСОБА_1 адвокатом Селюхом А.В. 13.10.2025 була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій були зазначені підстави позову, зазначені в заяві про зміну підстав позову від 07.07.2025, позовні вимоги були збільшені в частині суми відшкодування до суми 158755,56 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , а позовні вимоги до МТ СБУ просив залишити без розгляду.

Проте, ухвалою суду першої інстанції від 05.11.2025 у прийнятті уточненої позовної заяви про зміну предмету позову від 09.10.2025 було відмовлено, заяву про залишення без розгляду позову в частині заявлених вимог до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) задоволено, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що задовольнивши заяву про залучення до участі у справі ОСОБА_2 в якості співвідповідача та прийнявши змінену позовну заяву з іншими підставами позовних вимог, зокрема положення ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подана 13.10.2025 заява про уточнення позовних вимог є заявою про зміну підстав і предмету позову, оскільки у поданій 13.10.2025 заяві представником ОСОБА_1 адвокатом Селюхом А.В. було лише збільшено позовні вимоги в частині суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , що не є порушенням положень ст. 49 ЦПК України.

Таким чином, оскільки заява, подана представником ОСОБА_1 адвокатом Селюхом А.В. 13.10.2025, не змінює правові підстави позову, а містить лише збільшення суми відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача, тому така заява є заявою про збільшення позовних вимог, яка була подана до закінчення підготовчого судового засідання, як це передбачено ч. 3. Ст.. 49 ЦПК України.

З врахуванням викладеного, розглядаючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_10 відшкодування майнової шкоди (збитку), заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу під час ДТП, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 цього Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №203/5198/15-ц(провадження № 61-4589св18).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Таким чином, при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що відповідно до статей 1166,1187,1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом з тим, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Як зазначено у п. 21.1.ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктом 21.4.ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа несе відповідальність, встановлену законом.

Отже, у разі відсутності полісу страхового відшкодування відповідальність за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди несе саме водій транспортного засобу, який керував ним на час настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Згідно п. 13.1 ст. 13 Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 21.12.2024 у м. Городня по вул. Захисників Перемоги, біля будинку №74, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo S60», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Opel Zafira», номерний знак НОМЕР_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. При цьому ОСОБА_2 керував указаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер 2279» (результат становить 0,97 проміле), чим порушив вимоги п. 12.1, 2.9а, Правил дорожнього руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб «Opel Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначені обставини підтверджуються постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 17.02.2025 по справі №732/2235/24, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП як більш серйозного правопорушення з числа вчинених та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 21-22, 30-32 т. 1).

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, транспортний засіб ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, 21.12.2024, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 198 т. 1), відповідно до чинного законодавства він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За матеріалами справи, 07.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до Моторного (транспортного бюро) України із заявою, в якій просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.12.2024 у м. Городня на вул. Захисників Перемоги, біля буд. 74, за участю транспортного засобу «Volvo S60», номерний знак НОМЕР_1 , водій якого не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Також заявниця зазначила, що взаєморозрахунки між нею та ОСОБА_2 не проводилися. Цивільна відповідальність її, як власника автомобіля «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , станом на момент ДТП була застрахована згідно з полісом №219672446 (ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Інші договори страхування нею не укладалися. До заяви ОСОБА_1 додала перелік відповідних документів: копію паспорта, довідки РНОКПП, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію довідки органу поліції про належність «Volvo S60», копію постанови суду, звіт про оцінку, акт виконаних робіт з відновлення автомобіля, платіжні реквізити (а. с. 25-28 т. 1).

16.04.2025 МТСБУ на ім`я ОСОБА_1 за вих. №3-01б/9895 надіслало відмову у відшкодуванні шкоди. З тексту відмови встановлено, що МТСБУ розглянуло повідомлення ОСОБА_1 від 18.03.2025 щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.12.2024 за участю транспортного засобу марки «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до пп.1 п. 43.1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720, МСТБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання ДТП був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до інформації та документів, наданих заявницею, транспортний засіб марки «Opel Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату звернення до МТСБУ, є відновленим. Отже, заявницею не виконані вимогу п. 31.4 ст. 31 Закону №3720, а саме не збережено пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) Також заявницю проінформовано, що вона має право в порядку ст. 1187 Цивільного кодексу України вимоги відшкодування шкоди з особи, відповідальної за скоєння ДТП (а. с. 29 т. 1).

Отже, оскільки позивачці ОСОБА_1 було відмовлено МТСБУ у виплаті завданої в результаті ДТП шкоди на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то завдана шкода їй підлягає відшкодуванню на загальних підставах, передбачених положеннями ЦК України.

З урахуванням встановлених обставин та визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

З огляду на викладене, помилковим є висновок суду першої інстанції що предметом позову є спір щодо правовідносин у сфері страхування, та відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , оскільки поза увагою суду залишено, що останній був залучений судом першої інстанції відповідачем ухвалою суду від 08.08.2025, відповідно до поданої 04.07.2025 року зміненої позовної заяви, позивачкою також було змінено підстави позову і в заяві просила суд вважати підставами позову ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, а також заявила клопотання про залучення співвідповідача - винуватця ДТП ОСОБА_2 , яка була прийнята судом до розгляду, як і уточнена позовна заява із зміненими підставами позову та залученим співвідповідачем. В уточненій позовній заяві, посилаючись на положення ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, заявниця просила суд вирішити питання про відшкодування шкоди, завданої ДТП, стягнути кошти з відповідачів, при цьому у вирішенні питання, з кого саме буде стягнута шкода, було покладено на розсуд суду враховуючи підстави прийнятої уточненої позовної заяви (а.с. 106-114 т. 1).

Визначаючи розмір завданої ОСОБА_1 шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За матеріалами справи, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.12.2024, транспортний засіб «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту про оцінку №255/24 від 08.01.2025 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу та додатків до нього, складеного СПД «Щербатий А. А.» встановлено, що 26.12.2024 було проведено огляд транспортного засобу «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , за участю власника транспортного засобу ОСОБА_9 та іншого учасника ДТП ОСОБА_2 . За висновками звіту вартість ремонту вказаного автомобіля після ушкодження складає 174500,64 грн, матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ легкового автомобіля «OpelZafira», VINW0L0AHM, номерний знак НОМЕР_2 , складає 94470,50 грн , в тому числі ПДВ 15745,08 грн (а. с. 33-67 т. 1).

Відповідачем ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів на спростування вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 ушкодженням належного їй транспортного засобу, яка визначена на підставі звіту про оцінку №255/24 від 08.01.2025 автотоварознавчого дослідження. Також відповідачем не надано і суду апеляційної інстанції посилання на наявність доказів, які спростовують визначений позивачем розмір майнової шкоди.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Апеляційний суд враховує, що звітом автотоварознавчого дослідження транспортного засобу № 255/24 від 08.01.2025 (а.с. 33-67 . 1) ФОП ОСОБА_11 , який містить детальний опис та фіксацію пошкоджень автомобіля, який належить позивачці, після ДТП із оформленням фото пошкоджень автомобіля, які повністю збігаються із пошкодженнями, що зазначеними в схемі ДТП, яка була складена працівниками поліції, підтверджено вартість ремонту легкового автомобіля «OpelZafira», VINW0L0AHM, номерний знак НОМЕР_2 після ушкодження складає 174500,64 грн (а. с. 33-67 т. 1).

Матеріали справи не містять доказів оплати ремону пошкодженого авто «OpelZafira», номерний знак НОМЕР_2 , що також не заперечується представниками позивача, отже відсутні підстави враховувати вартість матеріального збитку на підставі акту виконаних робіт № 1 без дати ФОП ОСОБА_12 яка складає 94470,50 грн (а.с.20 т. 1).

Положеннями ч. 4 ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, 21.12.2024, не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір завданої внаслідок пошкодження автомобіля, належного позивачу, шкоди, що підлягала відшкодуванню власнику, становить 158755,56 грн, тобто в межах заявлених вимог відповідно до поданої заяви від 13.10.2025, які і були підтримані, як під час розгляду справи у суді першої, так і суді апеляційної інстанції відповідно до норм 22, 1166, 1187 ЦК України, які передбачають відшкодування завданої майнової шкоди.

Встановивши, що транспортному засобу позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків, розмір яких підтверджується звітом автотоварознавчого дослідження, позов пред`явлений до належного відповідача, апеляційний суд приходить до висновку суд, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 158755,56 грн, в межах заявлених вимог.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого ухвалив необґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Також, оскільки рішення Городнянського районного суду від 14.11.2025 підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог по суті, то і рішення суду першої інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову також підлягає скасуванню.

Крім того, у поданій від 13.10.2025 заяві про уточнення позовних вимог представник ОСОБА_1 адвокат Селюх А.В. просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн (а.с. 46 т. 2).

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявником надано Договір про надання правничої допомоги від 19.09.2025 (а.с. 14 т. 2), ордер на надання правночиї допомоги серії СВ № 1145402 від 09.10.2025 (а.с. 50 т. 2), квитанцію про оплату ОСОБА_1 правової допомоги згідно договору на суму 10000,00 грн від 19.09.2025 (а.с. 51 т. 2), розрахунок понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги від 09.10.2025 (а.с. 53 т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У встановлений строк відповідачем ОСОБА_2 клопотання про зменшення витрат на правову допомогу подано не було.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Селюхом А.В. в передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Згідно розрахунку від 09.10.2025 адвокатом Селюхом А.В. були надані наступні правничі послуги: юридична консультація, вивчення та аналіз наданих Клієнтом документів, укладення з Клієнтом договору витрачений час 3 год; правовий аналіз дій позивача по справі, підготовка і вироблення правової позиції по справі; вивчення існуючої судової практики; опрацювання законодавства України про страхування, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», методики товарознавчої експертизи, ЦК України, тощо; підготовка необхідних процесуальних документів та розрахунків, підготовка, складання і оформлення уточненої позовної заяви, підготовка додатків та розрахунків, що додаються до позовної заяви, в тому числі 2 екземплярів для МТСБУ та Відповідача; участь у судових засіданнях витрачений час 7 год., загальною вартістю 10000,00 грн.

П. 2.3 Договору про надання правничої допомоги від 19.09.2025 передбачено, що клієнт зобов`язаний здійснити оплату правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування коштів на рахунок Адвоката.

Враховуючи викладене та відсутність заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності, доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн є співмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК задоволення позову на відповідача.

При зверненні до суду з позовом позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 1 т. 1) та 376,80 грн (а.с. 54 т. 1).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1906,00 грн (а.с. 140 зворот т. 1).

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог на суму 158755,56 грн, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам, зокрема, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 3028,00 грн за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 940,87 грн за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій враховуючи вирішення спору в межах заявленої суми до стягнення.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та скасування заходів забезпечення позову скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 158755,56 грн у відшкодування майнової шкоди та 10000, 00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та 3028,00 судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції. .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 940,87 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Моторне (транспортне) страхове бюро України, адреса міцезнаходження: Русанівський бульвар, 8, м. Київ, .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.03.2026.

Головуючий Судді: