ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: № 766/5755/24 Головуючий у 1-й інстанції: Майдан С.І.
Номер провадження: 22-ц/819/310/26 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

оловуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.

Склярської І.В.,

секретаря Андреєва В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Токаленко В.М.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Ковальова Ірина Василівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 року, ухвалене суддею Майдан С.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю майна, набутого під час шлюбу, та його поділ,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла адвокат Коваленко В.В., звернувся до суду з вище вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1991 року. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 03.11.2023 року, позивач зареєстрував своє місце проживання 07.02.1992 року за адресою: АДРЕСА_1 , 01.11.2023 його знято із реєстрації вказаного місця проживання . З часу реєстрації шлюбу та по теперішній час позивач постійно проживав з відповідачем у зазначеній квартирі та місце свого проживання ніхто зі сторін не змінював. Вказану квартиру за декілька місяців до одруження було надано на ім`я відповідача на виплату. Перший платіж у розмірі 1500 рублів були внесені ОСОБА_2 самостійно, а їм було надано право на заселення та проживання у вказаній квартирі. Після одруження позивач надав 4500 рублів відповідачу, які отримав у своїх батьків з метою погашення заборгованості за квартиру. Сплатою заборгованості за квартиру займалася відповідач, тому якими саме частками вона погашала її йому не відомо, він розраховував на порядність дружини. 29.05.2007 року Суворовським районним судом м. Херсона, ухвалено заочне рішення про розірвання їх шлюбу. Про існування рішення суду йому стало відомо лише 07.11.2023 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №353070277 від 03.11.2023 року, однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_2 , дата про прийняття рішення щодо внесення відповідного запису 06.11.2007 року. 01.11.2023 року відповідач звернулася з заявою про зняття його із зареєстрованого місця проживання, а у 2024 році відповідач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом виселення.

У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати спільною сумісною власністю майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_2 , яка була набута під час перебування сторін у шлюбі ; здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши право власності на 1/2 частину спірної квартири за позивачем та право власності на 1/2 частину спірної квартири за відповідачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду від 17 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю майна, набутого під час шлюбу, та його поділ.

Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що позивач не довів, що квартира була набута за спільні кошти подружжя, або що мала місце інвестиція у майно, що істотно збільшила його вартість.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Токаленко В.М., подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у оскаржуваному рішенні суду, не відповідають обставинам справи, висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 16.11.2023 рок , провадження № 11- 228 сап 21.

В обґрунтування скарги зазначив, що він не оспорює факт прийняття відповідачки в члени ЖБК № 87 до реєстрації шлюбу.

На час вступу відповідачки в члени ЖБК № 87 та сплати 40% пайових внесків вони вже перебували у шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю. У зв`язку з цим, його батьки надали кошти на придбання спірної квартири. На час реєстрації шлюбу,19.10.1991 року, відповідачка була вагітною, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син.

Довідку ОСББ "Покришева 45 корп. 1" від 27.09.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 викупила у ОСОБА_3 кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , була прийнята в члени ЖБК № 87, з 19.03.1991 року ОСОБА_2 є єдиним власником зазначеної квартири, не можна прийняти до уваги, оскільки викладені в ній обставини не підтверджуються будь-якими документами.

Крім цього, вказана довідка суперечить довідці, виданій в липні 2007 року ЖЕК ЖБК Суворовського району м. Херсона про те, що відповідачка стала членом ЖБК та отримала ордер на вселення у зазначену квартиру, сплативши 40% пайових внесків в сумі 3204 грн. 95 коп.

Стороною відповідача не заперечується факт передачі їй 4500 рублів, однак, представник відповідача пояснила, що вказані кошти були витрачені на сплату комунальних платежів, облаштування житла.

З довідки ЖЕК ЖБК вбачається, залишок суми пайових внесків був сплачений станом на 01.06.1992 року у повному розмірі, загальна сума виплат 7 441 грн. 45 коп.

Навіть якщо погодитися з тим, що сплачені пайові внески в сумі 3 204 грн. 95 коп. є особистими коштами відповідачки, то в період шлюбу ними було сплачено 4 236 грн. 50 коп. (7 441 грн. 45 коп. - 3 204 грн. 95 коп.).

Вважає, що має право на 1/2 ч. сплачених в період шлюбу коштів, вартість оплаченої ним частини квартири складає 2 118 грн. 25 коп. (4 236 грн. 550 коп.: 2), тому має право на 1/3 ч. квартири.

Суд зробив помилковий висновок про те, що відповідачка до реєстрації шлюбу здійснила виплату пайових внесків за кооперативну квартиру та стала членом ЖБК , право на заселення виникло у останньої до шлюбу, спірна квартира набуває статусу особистої приватної власності відповідача, що суперечить вимогам ст. 57 СК України, оскільки СК України не передбачає таких підстав для визнання майна особистою приватною власністю, як вступ в члени ЖБК та виникнення права на заселення до реєстрації шлюбу.

Оскільки частину пайових внесків ними було внесено під час шлюбу, вважає, що відповідно до вимог ст. 60 СК України він має право на частину спірної квартири.

Просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, визнати за ним право власності на 1/3 ч. квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Ковальова І.В., зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: суддя- доповідач ОСОБА_4 , судді Майданік В.В., Склярська І.В.

Ухвалою колегії суддів від 12.01.2026 відкрито провадження у справі.

Ухвалою колегії суддів від 19.01.2026 справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17.02.2026.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 грудня 1984 року виконавчим комітетом міської ради м. Херсона видано ордер №573 ОСОБА_3 на право зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Ордер виданий на підставі рішення виконавчого комітету від 07.08.1984 року №458/15.

Відповідно до ордеру №149 на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу №87, він виданий на ім`я ОСОБА_5 на право зайняття житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Ордер виданий на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу від 27.02.1991 року, яке затверджено рішенням виконавчого комітету міської ради від 19.03.1991 року №60. Склад сім`ї: ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки ОСББ "Покришева 45 корп.1" від 27.09.2024 року, ОСОБА_2 викупила у ОСОБА_3 кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та була прийнята в члени ЖБК №87. З 19.03.1991 року ОСОБА_2 є єдиним власником зазначеної квартири.

Сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.10.1991 року, згідно актового запису №1233, складеного міським відділом РАЦС м. Херсона, дошлюбне прізвище дружини " ОСОБА_6 ".

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.05.2007, з урахуванням ухвали цього ж суду від 28.01.2011 про виправлення описки, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.08.2024 року ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29.05.2007 року відмовлено.

З матеріалів інвентарної справи на спірну квартиру вбачається, що ОСОБА_2 житлово-експлуатаційною конторою житлово-будівельного кооперативу виконкому Суворовської районної ради м.Херсона 05.07.2007 року видана довідка на підтвердження належності їй кооперативної квартири АДРЕСА_2 , в кооперативі №87; зазначено, що вартість квартість квартири становить 10 646 грн 40 коп., внесено ссуду 40% - 3204,95 грн. Внесено ссуду станом на 01.06.1992 року у розмірі 7441 грн. 45 коп. Залишку ссуди на 01.07.2007 року не має.

26.09.2007 ОСОБА_2 звернулася до БТІ з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

18.10.2007 ОСОБА_2 видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане ХД БТІ 06.11.2007, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( НОМЕР_1 від 18.10.2007 року, виданого Херсонською міською радою на підставі рішення виконкому від 16.10.2007 року №507.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 03.11.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.02.1992 по 01.11.2023 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №353070277 від 03.11.2023 року, вбачається, що однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_2 , дата про прийняття рішення щодо внесення відповідного запису 06.11.2007.

Згідно довідки ОСББ "Покришева 45, кор.1" від 13.11.2023, виданої ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , він дійсно проживає за даною адресою, починаючи з 07.02.1992 року по теперішній час.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 січня 2026 року витребувано від Комунального підприємства "Херсонське бюро технічної інвентаризації" інвентарну справу № 89602 на квартиру АДРЕСА_4 та досліджено її в судовому засіданні.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

В судове засідання учасники справи, які не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає її розгляду в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах, визначених статтею 303 ЦПК України колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з пунктом 1 розділу VII "Прикінцеві Положення" СК України цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час видачі ордера на спірну квартиру та повної сплати пайових внесків (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вищевказане положення закону кореспондується зі статтею 60 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, чинного на час видачі ордера на спірну квартиру та повної сплати пайових внесків (далі - ЦК УРСР) визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Частинами першою, четвертою статті 113 ЦК УРСР передбачено, що володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 6, 6-1 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися статтею 146 Житлового кодексу Української РСР, статтею 15 Закону України "Про власність", пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Таким чином, при внесенні паю в житлово-будівельний кооператив за рахунок коштів подружжя, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 205/2696/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 487/4884/18, від 09 червня 2021 року у справі № 462/1971/17, від 02 листопада 2023 року у справі № № 343/79/22.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про власність" член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України "Про власність" передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Відповідно до Закону Української РСР "Про власність", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало його реєстрації, тобто на момент набуття права власності на кооперативну квартиру законодавство не передбачало ні видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ні обов`язкової державної реєстрацію права власності на таку квартиру (див. постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 755/12930/17, від 13 грудня 2023 року у справі № 161/10959/21)

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 755/12930/17).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 січня 2026 року витребувано від Комунального підприємства "Херсонське бюро технічної інвентаризації" інвентарну справу № 89602 на квартиру АДРЕСА_4 та досліджено її в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що до вступу у шлюб із позивачем (19.10.1991) відповідач ОСОБА_2 отримала ордер №149 на право зайняття житлового приміщення -однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . в будинку житлово-будівельного кооперативу №87, виданий на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу від 27.02.1991 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 19.03.1991 року №60 та була прийнята в члени ЖБК №8, внесла ссуду у розмірі 40% вартості квартири в сумі 3204,95 грн, яка є особистою власністю ОСОБА_2 .

Загальна вартість квартири станом на 01 червня 1992 року складає 10 646 грн 40 коп. з врахуванням індексації.

У період перебування у шлюбі сторін, внесено ссуду станом на 01.06.1992 року у розмірі 7441 грн. 45 коп., яка є їх спільною сумісною власністю. Відповідач не заперечувала отримання позивачем від його батьків 4500 грн, які використані в інтересах сім`ї, при цьому не має правового значення, на які саме цілі використано зазначені грошові кошти. На момент розірвання шлюбу сторін, здійснено оплату повної вартості квартири, залишок ссуди на 01.07.2007 відсутній.

Таким чином паєві внески, внесені у період перебування сторін у справі у шлюбі є їх спільною сумісною власністю, а саме: 7441,45 грн (10 646,40 грн - 3204,95 грн), що становить 69,9% у квартирі, і частка кожного із них є рівною, тобто 3720,72 грн (7441,45 грн : 2), що становить 34,95%. Презумпцію спільності права власності подружжя відповідачем не спростовано. При цьому, частка відповідачки у праві власності у спірній квартирі становить 6925,67 грн (3204,95 + 3720,72), тобто 65,05%, а позивача - 3720,72 грн, тобто 34,95%.

Оскільки, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство - Закон Української РСР "Про власність", передбачало, що право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало його реєстрації, тобто на момент набуття права власності на кооперативну квартиру законодавство не передбачало ні видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ні обов`язкової державної реєстрації права власності на таку квартиру, тому не має правового значення дата отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру та дата державної реєстрації права власності на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, воно підлягає скасуванню, ухваленню нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , визнання за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на 69,9% - 6990/10000 частки у квартирі, визнання за ОСОБА_1 права власності на 34,95% - 3495/10000 частки спірної квартири, а за ОСОБА_2 визнання права власності на 65,05% - 6505/10000 частки квартири.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Токаленко Валентина Михайлівна, задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 на 69,9% - 6990/10000 частки квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 34,95% - 3495/10000 частки квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , право власності на 65,05% - 6505/10000 частки квартири АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повної постанови 16 березня 2026 року.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: В.В. Майданік

І.В. Склярська