Справа № 342/137/26
Провадження № 2/342/374/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдич Р.М., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Городенківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третьої особи Городенківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження дитини.

Згідно ухвали суду від 04.03.2026 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Зокрема в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору позивачки було відмовлено та зобов`язано позивачку сплатити судовий збір в сумі 1331,20 грн.

На виконання ухвали суду позивачкою було подано до суду 10.03.2026 «Позовну заяву про визнання батьківства (з усуненими недоліками)» із додатками.

До цієї заяви ОСОБА_1 також долучено серед іншого і повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору із аналогічним покликанням, як на підставу для задоволення, що і першого разу. А саме на те, що вона отримувала тільки аліменти, на підтвердження чого додала інформацію із ДПС про доходи за 2025 рік. Також в клопотанні нею зазначено про отримання пенсії та соціальних виплат в 2025 році. Однак будь-яких доказів які би вказували на отримання пенсії в будь-якому розмірі нею не надано.

Суд звертає увагу, що у задоволенні клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору було відмовлено згідно ухвали суду від 04.03.2026.

На виконання ухвали суду про виправлення недоліків позивачкою не було сплачено судового збору у визначеному законодавством розмірі та було подано 10.03.2026 повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору.

З приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою, третьою, п`ятою статті 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати, зобов`язана одночасно надати докази, які підтверджують наявність обставин, якими обґрунтоване таке клопотання.

Згідно зі статтею 8 Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Суд може звільнити від сплати судового збору на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Під час визначення майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Отже, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Згідно із статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 26 липня 2005 року в справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «JedamskiandJedamska v. Poland»).

Як неодноразово вказує ВС в своїх рішеннях, що вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

За змістом наведених приписів підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати цього збору є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи та подати докази на підтвердження того, що саме її загальний майновий стан, а не одне із можливих джерел доходів перешкоджав або перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом розмірі.

Не зважаючи на те, що судом уже було вирішено клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору, суд зважаючи на подане нею ще одне аналогічне клопотання звертає увагу також, що згідно з довідкою про доходи за 2025 рік єдиним доходом ОСОБА_1 , є аліменти розмір яких склав 151 265,91 грн.

5% річного доходу ОСОБА_1 тільки від цієї суми складає 7563,30 грн.

Сума судового збору за поданий нею позову має складати 1331,20 грн., що не перевищує 5% річного доходу ОСОБА_1 і не буде надмірним тягарем чи перешкодою у доступі до правосуддя.

Також суд звертає увагу, що позивачка зазначила в клопотанні не тільки про отримання доходу у вигляді аліментів в 2025 році, але і вказала про отримання нею доходу у виді пенсії. Однак будь-яких доказів про розмір отриманої нею пенсії суду нею не надано. Що також враховується судом під час вирішення цього питання і розцінюється, як не надання позивачкою інформації про наявність в неї інших джерел доходу, окрім аліментів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

У зв`язку із чим повторне клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору із покликанням на ті самі підстави для звільнення, що і першого разу, не є виправленням зазначених в ухвалі суду від 04.03.2026 недоліків, не є воно і підтвердженням безумовної необхідності звільнення позивачки від сплати судового збору, як і не є в цілому підставою для задоволення повторного клопотання ОСОБА_1 про її звільнення від сплати судового збору, навіть зважаючи тільки на той розмір доходу який нею було отримано в 2025 році та інформацію про який надано нею суду, відповідно повторне клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню із вказаних в ньому підстав.

Також суд звертає увагу, що позивачка просить суд саме звільнити її від сплати судового збору, хоча чинним законодавством передбачено і можливість для позивача просити про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, однак таких клопотань до суду від неї не надходило.

А відповідно до вимог ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зважаючи, що ОСОБА_1 не виправила зазначені в ухвалі суду від 04.03.2026 недоліки, зокрема не сплатила судовий збір, а подала серед іншого повторне клопотання про її звільнення від сплати судового збору, що не є виправленням зазначених судом в ухвалі від 04.03.2026 недоліків, вважаю можливим позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Городенківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства - вважати неподаною і повернути позивачу.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 185, 258, 272, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні повторного клопотання позивачки ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Городенківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена 13.03.2026.

Суддя: Гайдич Р. М.