ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2021/24 Номер провадження 22-ц/814/795/26Головуючий у 1-й інстанції Комарова Д. Ю. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Морозов Олександр В`ячеславович, на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у справі № 754/7979/17 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожного з дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 20 червня 2017 року.

Згідно розрахунку зі сплати аліментів від 02 липня 2024 року за період з 20 червня 2017 року до 01 червня 2023 року заборгованість склала 167150,00 грн, що пов`язано з частковою оплатою відповідачем аліментів.

У зв`язку з вище вказаним, позивач прохала суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 167150,00 грн, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 квітня 2020 року до 31 травня 2023 року в розмірі 146365,61 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 7880,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1463,66 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити в повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи поданої апеляційної скарги

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Місцевий суд не взяв до уваги пояснення відповідача про те, що між ним та позивачем існувала усна домовленість про добровільне утримання дітей, а тому він надавав кошти, купував одяг, іграшки та інші необхідні речі, виконуючи свій батьківський обов`язок, однак факт відсутності чеків та квитанцій не може свідчити про ухилення від утримання дітей.

Крім того, місцевий суд не врахував, що позивач звернулася з виконавчим листом до примусового виконання лише 09 березня 2023 року, майже через п`ять років після ухвалення рішення про стягнення аліментів, хоча їй було достеменно відомо про офіційне працевлаштування відповідача.

Місцевий суд також проігнорував той факт, що нарахування заборгованості державним виконавцем здійснювалося, виходячи із середньої заробітної плати по регіону, а не з реального доходу відповідача, інформацію про який позивач могла отримати, подавши виконавчий лист за місцем роботи відповідача.

Також при здійсненні розрахунку пені було неправильно застосовані принципи, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема не було враховано принцип зарахування часткових платежів.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохала суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позивач зауважує, що відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення ним додаткових витрат на дітей та добровільне виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року.

Зауважено, що згідно частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Вказано, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції не оскаржував розрахунок заборгованості державного виконавця та не подавав жодних доказів про своє працевлаштування чи зміну місця роботи.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник відповідача адвокат Морозов О.В., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача адвокат Давидюк К.О., взявши участь у розгляд справи у режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення апеляційних вимог відповідача та прохала суд оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін.

Виконуючий обов`язки начальника Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прохав суд розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників відповідача та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у справі № 754/7980/17 (а.с. 13-15).

Сторони справи мають від цього шлюбу спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 11-12).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у справі № 754/7979/17 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с. 16-17).

Виконавчий лист, на підставі вказаного вище рішення суду від 20 лютого 2018 року, видано 13 вересня 2022 року (а.с.18-19).

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню, здійсненого Горішньоплавнівським відділом державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області, вбачається, що за період з квітня 2020 року по травень 2023 року така заборгованість становила 167150,00 грн, станом на 01 липня 2024 року заборгованість відсутня. Заборгованість за період з червня 2017 по червень 2024 включно нараховано із середньої заробітної плати по регіону (а.с. 20-21).

З вказаного вище розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач ОСОБА_1 сплатив на користь позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дочок з квітня 2020 року по червень 2024 року аліменти у такому розмірі:

1) квітень 2020 року - 3997,00 грн (частково із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню 5261,00 грн, заборгованість 1264,67 грн, сукупний розмір заборгованості 1264,67 грн);

2) травень 2020 року - січень 2022 року 0 грн (сукупний розмір заборгованості 103406,00 грн);

3) лютий 2022 року 1000,00 грн (частково із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню 4784,00 грн, заборгованість 3784,00 грн, сукупний розмір заборгованості 107190,00 грн);

4) березень 2022 року - липень 2022 року 0 грн (сукупний розмір заборгованість 131110,00 грн);

5) серпень 2022 року 3000,00 грн (частково із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню 4784,00 грн, заборгованість 1784,00 грн, сукупний розмір заборгованості 132894,00 грн);

6) вересень 2022 року 1800,00 грн (частково із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню 4784,00 грн, заборгованість 2984,00 грн, сукупний розмір заборгованості 135878,00 грн);

7) жовтень 2022 року 2000,00 грн (частково із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню 4784,00 грн, заборгованість 2784,00 грн, сукупний розмір заборгованості 138662,00 грн);

8) листопад 2022 року 3200,00 грн (частково із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню 4784,00 грн, заборгованість 1584,00 грн, сукупний розмір заборгованості 140246,00 грн);

9) грудень 2022 року - січень 2023 року 0 грн (сукупний розмір заборгованість 149814,00 грн);

10) лютий 2023 року 1800,00 грн (частково із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню 4784,00 грн, заборгованість 2984,00 грн, сукупний розмір заборгованості 152798,00 грн);

11) березень 2023 року - травень 2023 року 0 грн (сукупний розмір заборгованість 167150,00 грн);

12) червень 2023 року 10038,44 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 3146,15 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 164003,85 грн);

13) липень 2023 року 10038,43 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 5554,43 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 158449,42 грн);

14) серпень 2023 року 10038,43 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 5554,44 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 152894,98 грн);

15) вересень 2023 року 28767,48 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 23983,48 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 128911,50 грн);

16) жовтень 2023 року 56348,61 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 51564,61 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 77346,89 грн);

17) листопад 2023 року 12975,71 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 8191,71 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 69155,18 грн);

18) грудень 2023 року 22969,59 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 18185,59 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 50969,59 грн);

19) січень 2024 року 12625,78 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 7841,78 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 43127,81 грн);

20) лютий 2024 року 19311,22 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 14527,22 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 28600,59 грн);

21) березень 2024 року 15317,54 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 10533,54 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 18067,05 грн);

22) квітень 2024 року 16451,55 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 11667,55 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 6399,50 грн);

23) травень 2024 року - 0 грн (сукупний розмір заборгованість 11183,50 грн);

24) квітень 2024 року 20264,45 грн (у повному обсязі із визначеної суми аліментів, яка підлягала стягненню та 15480,45 грн в рахунок сукупного розміру заборгованості, сукупний розмір заборгованість 4296,95 грн); станом на 01 липня 2024 року - заборгованість відсутня (а.с. 20-21).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо поданих до суду апеляційної інстанції доказів

До поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 було долучено копію електронної трудової книжки.

Згідно частин третьої-четвертої статті 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно принципу змагальності сторін, що закріплений статтями 2, 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Також, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що подана до суду апеляційної інстанції відповідачем копія електронної трудової книжки, з огляду на відсутність доказів неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників справи, не береться судом до уваги під час апеляційного перегляду рішення місцевого суду.

Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2023 року по справі № 705/2656/21 зазначив, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у справі № 754/7979/17 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Виконавчий лист на підставі вказаного вище рішення суду від 20 лютого 2018 року видано 13 вересня 2022 року.

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню, здійсненого Горішньоплавнівським відділом державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області, вбачається, що за період з квітня 2020 року по травень 2023 року така заборгованість становила 167150,00 грн, станом на 01 липня 2024 року заборгованість відсутня. Заборгованість за період з червня 2017 по червень 2024 включно нараховано із середньої заробітної плати по регіону.

Колегія суддів зауважує, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не надав належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості зі сплати аліментів та доказів того, що така заборгованість виникла не з його вини. Вказане є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та її погашення частинами протягом певного часу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, а також останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

Доводи ОСОБА_1 про добровільну сплату аліментів у спірний період не беруться колегією суддів до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вище вказаного ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій надано не було, що відповідає положення частини шостої статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий лист не відразу після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів надійшов на виконання, є неспроможними, так як обов`язок сплачувати аліменти визначено положеннями статей 180, 181 СК України (узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року по справі № 359/240/21).

Що ж стосується розміру заробітної плати, яка бралася виконавцем для здійснення розрахунку заборгованості, то слід зауважити, що згідно частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Разом з тим, матеріали справи не містять в собі відомостей щодо оскарження позивачем чи відповідачем здійсненого державним виконавцем розрахунку, зокрема, й з підстав неправильного врахування розміру отримуваної боржником у спірний період заробітної плати.

Крім того, місцевим судом було правильно зазначено, що згідно з абзацом 4 пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Разом з тим, відповідач, не погоджуючись із виконаним місцевим судом розрахунком розміру пені за спірний період, не надав до суду апеляційної інстанції власного розрахунку, а також не вказав конкретних недоліків детального розрахунку, що міститься в оскаржуваному судовому рішенні, вказавши лише про недотримання принципу зарахування часткових платежів під час його виконання, що з аналізу виконаного розрахунку, не віднайшло свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані позивачем докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Морозов О.В. слід залишити без задоволення, а рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року без змін.

Щодо судових витрат у частині судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, то відсутні підстави для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Морозов Олександр В`ячеславович залишити без задоволення.

Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко