ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/571/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №706/634/25 Категорія: 310010000 Школьна А.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,, розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гейка Василя Анатолійовича на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що сторони у справі мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 03.03.2020 у справі № 706/1548/19 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі частки усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ухиляється від сплати коштів на утримання дитини, внаслідок чого станом на 25.04.2025 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 87 065,25 грн.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути із відповідача пеню у розмірі 1% від суми боргу, що становить 87 695,72 грн.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 87 695,72 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що, згідно з розрахунком державного виконавця боржник ОСОБА_1 грошові кошти у період із жовтня 2022 року по березень 2025 року не сплачував, у результаті чого станом на 15.05.2025 за ним обліковується борг у розмірі 90 067,50 грн. (3002,25 грн.*30 місяців).

Перевіривши розрахунки позивача, суд погодився із визначеною ОСОБА_2 сумою пені в розмірі 87 695,72 грн. Доказів своєчасної сплати аліментів за період із жовтня 2022 року по березень 2025 року відповідач суду не надав.

Також суд відхилив доводи відповідача про його необізнаність щодо повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа для примусового виконання як на обставину своєї невинуватості, позаяк обов`язок ОСОБА_1 утримувати дитину до досягнення нею повноліття випливає як із норм Сімейного кодексу України, так і ухваленого Христинівським районним судом Черкаської області 03.03.2020 у справі №706/1548/19 рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Гейко В.А. оскаржив його, вказуючи, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із неповним встановленням обставин, які мають значення для справи та неправильним дослідженням та оцінкою доказів у справі, а тому просив судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 виїхав за кордон 05.02.2022 року, а позивач ОСОБА_2 звернулась 07.10.2022 року до органів державної виконавчої служби, тобто через вісім місяців, як відповідач виїхав за межі України, що в свою чергу позбавило останнього бути своєчасно та всебічно проінформованим щодо відкритого виконавчого провадження.

Таким чином, можна стверджувати про штучно створену заборгованість зі сплати аліментів, адже позивач, усвідомлюючи, що відповідач ОСОБА_1 знаходиться за кордоном, звернулася саме до органів виконавчої служби, замість того, щоб звернутися до батька дитини ОСОБА_1 чи його батьків, з якими тривалий час проживала малолітня дочка.

Про відкриття виконавчого провадження, щодо стягнення аліментів на утримання дитини відповідачу стало відомо з матеріалів справи №706/581/25, яка знаходиться на розгляді в Христинівському районному суді Черкаської області, дата надходження 06.05.2025 року.

Зазначає, що, дізнавшись про наявність заборгованості по аліментам, відповідач в добровільному порядку сплатив всю заборгованість.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що відповідач ухиляється від сплати аліментів та не сплачує аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів виданим державним виконавцем ОСОБА_4 , відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 25.04.2025 року складає 87 065,25 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що неповнолітня дитина не проживала з позивачем, а проживала з відповідачем не відноситься до періоду несплати аліментів та не може бути правовою підставою для відмови у стягненні пені за прострочення сплати аліментів, оскільки обов`язок відповідача щодо сплати аліментів підтверджується рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 03.03.202 у справі №706/1548/19.

Доводи представника відповідача про те, що відповідачу не було відомо про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, є неспроможними, так як обов`язок сплачувати аліменти визначено положеннями статей 180, 181 СК України.

Обов`язок відповідача зі щомісячної сплати аліментів встановлений рішенням Христинівського районного суду від 03.03.2020 у справі №706/1548/19 про яке відповідач був достеменно обізнаний, та існує незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 позивач у справі та ОСОБА_1 відповідач, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 23.06.2018 Христинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 03.03.2020 у справі № 706/1548/19 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду (16.10.2019) і до досягнення донькою повноліття.

Рішення суду набрало законної сили та на його виконання 20.07.2020 Христинівським районним судом видано виконавчий лист № 706/1548/19.

На підставі поданої 20.07.2020 позивачем у справі заяви, головним держаним виконавцем Хритинівського відділу ДВС в Уманському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) 22.07.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62631932 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 .

26.03.2021 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі поданої ОСОБА_5 заяви.

07.10.2022 ОСОБА_2 повторно пред`явила виконавчий лист до виконання, зазначивши що претензії до ОСОБА_1 має із 01.10.2022.

11.10.2022 головним державним виконавцем Хритинівського ВДВС в Уманському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження №70050147 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки.

Згідно з розрахунком державного виконавця боржник ОСОБА_1 грошові кошти у період із жовтня 2022 року по березень 2025 року не сплачував, у результаті чого станом на 15.05.2025 за ним обліковується борг у розмірі 90 067,50 грн. (3002,25 грн.*30 місяців).

Відповідно до наданої представником відповідача довідки №19830 від 21.05.2025, станом на 21.05.2025 у ОСОБА_1 відсутній борг по сплаті аліментів.

Аліменти в сумі 93 069,77 грн. перераховані ОСОБА_2 19.05.2025, підтвердженням чого є досліджена судом копія платіжної інструкції №11501 від 19.05.2025.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі рішення Христинівського районного суду Черкаської області №706/1548/19 від 03.03.2020має сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання їх доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки з усіх видів його доходив, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду (16.10.2019 року) і до досягнення донькою повноліття.

ОСОБА_1 під час розгляду справи не заперечував наявність у нього заборгованості у визначеному державним виконавцем розмірі, та здійснив погашення боргу після відкриття провадження у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вживав заходів щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкод для своєчасної сплати аліментів.

Та обставина, що на час виїзду відповідача за кордон виконавчий лист не перебував на виконанні у державній виконавчій службі, жодним чином не звільняє його від обов`язку зі сплати аліментів у розмірі визначеному судовим рішенням. Доказів перерахування коштів визначених судовим рішенням на утримання доньки ним надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:

«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Позивач в позові просила про стягнення пені за період з жовтня 2022 року по березень 2025 року.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів з ним повністю погоджується, оскільки його виконано у відповідності до норм чинного законодавства.

Посилання на те, що відповідач під час розгляду справи погасив наявну заборгованість зі сплати аліментів не впливає на обґрунтованість нарахування пені за період прострочення сплати аліментів.

Отже, судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, підстав для скасування або зміни судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 35, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гейка Василя Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: