ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2962/25

Провадження № 22-ц/820/703/26

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року, суддя Цідик А.Ю., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В червні 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4332458 від 18 червня 2021 року в розмірі 49313,29 грн., яка складається із 14950 грн. заборгованості по сплаті основної суми кредиту (тіло), 34086 грн. процентів, 239,20 грн. інфляційних нарахувань, 38,09 грн. нарахувань 3% річних.

В обґрунтування позову вказало, що 18 червня 2021 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №4332458, за умовами якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальнику кредитні кошти у сумі 14950 грн., а позичальник зобов`язався повернути надані кошти кредитодавцю, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, також виконати інші зобов`язання за договором.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за умовами договору виконало, надало ОСОБА_1 кредитні кошти.

В той же час, позичальник не виконав своїх зобов`язань по поверненню наданого йому кредиту.

24 січня 2022 року було укладено договір №24-01/2022, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4332458 від 18 червня 2021 року.

10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4332458 від 18 червня 2021 року, на суму 49313,29 грн., з яких 14950 грн. тіло кредиту, 34086 грн. проценти, 239,20 грн. інфляційні, 38,09 грн. 3% річних.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №4332458 від 18 червня 2021 року в розмірі 49313, 29 грн., яка складається з 14950 грн. боргу по тілу кредиту, 34086 грн. процентів, 239,20 грн. інфляційній них, 38,09 грн. 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 5000 грн. витрат на правничу допомогу та 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

У мотивувальній частині рішення суд вказав на те, що положення кредитного договору не передбачають нарахування процентів саме за протиправне використання ОСОБА_1 кредитних коштів, тобто не є процентами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, або неустойкою у зв`язку із чим доводи відповідача щодо припинення стягнення у зв`язку із закінченням строку кредитування є необґрунтованими. Нарахування процентів первісним кредитором було проведено до 16 жовтня 2021 року, згідно з умовами договору, враховуючи положення автоматичну пролонгацію договору.

Зміст вказаних положень договору зводиться до спільного волевиявлення сторін на продовження строку кредитування, тобто продовження правомірної можливості ОСОБА_1 використовувати кредитні кошти, на кожен день їх використання. Тобто, строк продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача.

Суд також дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі, який визначений позивачем, не є співмірним зі складністю справи та виконаними роботами, обсягом наданих особою послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому їх розмір суд визначив у 5000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, стягнути з нього на користь позивача 23748,79 грн. кредитної заборгованості.

На обґрунтування скарги відповідач зазначив, що визначений договором строк кредитування становить 30 днів, продовження цього строку ним не погоджувалося, тому нарахування процентів поза межами такого строку є неправомірним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» заборонено встановлювати умову договору про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Враховуючи, що згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень дія відповідних пунктів цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, а договір у даній справі згідно з п. 10.2 є укладеним з моменту його підписання та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним, вимоги вищевказаного закону є застосовними до даних правовідносин, оскільки вказаний договір є чинним до сьогодні.

Також вказав, що умови, які полягають у тому, що фінансова установа незалежно від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення процентів за кредитним договором, є несправедливими та вносять істотний дисбаланс до договірних правовідносин, що ставить споживача у несправедливе становище по відношенню до кредитної установи.

Крім того, на думку відповідача, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 16000 грн. є неспівмірним та не відповідає критерію реальності та розумності, відтак підлягає зменшенню до 6000 грн.

Розгляд справи апеляційним судом проведено в порядку частини першої статті 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 18 червня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4332458, який підписано електронним підписом позичальника 18 червня 2021 року, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора М196968, і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, зазначений п. 11 кредитного договору, реквізити та підписи сторін.

Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

Згідно з пп. 2.4. п. 2 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суми кредиту за реквізитами, згідно з пп. 2.1. п. 2 кредитного договору.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (пп. 10.8 кредитного договору), які розмішені на Веб-сайті товариства. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.

Згідно з п. 1 договору про надання споживчого кредиту сума кредиту становить 14950 грн., кредит надається строком на 30 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,9% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту.

Відповідно до п. 4.1. строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору, або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору.

П. 4.3 договору зазначено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.п. 4.3.1). Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених пп. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку, передбаченому п. 4.2. договору (пп. 4.3.2).

П. 7.4 кредитного договору зазначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 717,60 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання, у розмірі 164,45 грн., починаючи з 5 дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання.

Факт перерахування кредитних коштів первісним кредитором у розмірі 14950 грн. на рахунок відповідача підтверджується копією повідомлення ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5574-ВП від 09 квітня 2025 року, номер транзакції creditplus-19784785 та випискою про рух коштів за період з 18 червня 2021 року по 23 березня 2021 року.

Заборгованість за цим договором не погашена та станом на день відступлення права вимоги становила 49036 грн., що складається з 14950 грн. тіло кредиту, 34086 грн. проценти.

24 січня 2022 року було укладено договір №24-01/2022, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4332458.

Згідно з п. 1.1. договору факторингу клієнт зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стати новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржником.

Відповідно до п. 2.3 договору факторингу фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, згідно з яким ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4332458.

Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4332458 від 18 червня 2021 року в розмірі 49313,29 грн., що складається з 14950 грн. тіло кредиту, 34086 грн. проценти, 239,20 грн. інфляційні, 38,09 грн. 3% річних.

Фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та надала відповідачу кредитні кошти згідно з умовами кредитного договору, однак позичальник своїх зобов`язань за договором не виконав, не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в нього перед позивачем виникла заборгованість за вказаним кредитним договором.

Вказані обставини підтверджено письмовими доказами: копією кредитного договору №4332458 від 18 червня 2021 року з паспортом споживчого кредиту та анкето-заявою; копіями договорів факторингу №24-01/2022 від 24 січня 2022 року, №10-01/2023 від 10 січня 2023 року; розрахунками заборгованості за кредитним договором; копією повідомлення ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5574-ВП від 09 квітня 2025 року, номер транзакції creditplus-19784785; випискою про рух коштів за період з 18 червня 2021 року по 23 березня 2021 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції чинній на момент укладення договору, забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Також частинами п`ять, сім статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції чинній на момент укладення договору, передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23 вказав на те, що нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким частину сьому статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено абзацом другим, відповідно до якого у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кредитний договір №4332458 від 18 червня 2021 року підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими позивач погодився, підписавши договір, і додаткових вимог щодо цих умов він не заявляв.

Взяті на себе зобов`язання за договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим розмір заборгованості за кредитним договором №4332458 від 18 червня 2021 року, право вимоги за яким перейшло до позивача, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних становитиме 49313,29 грн., що складається з 14950 грн. тіло кредиту, 34086 грн. проценти, 239,20 грн. інфляційні збитки, 38,09 грн. 3% річних.

Відповідач, не заперечуючи факту укладення кредитного договору та відступлення права вимоги за ним, посилався на те, що кредиторами нараховано проценти поза межами строку кредитування, зокрема, на підставі незаконної автопролонгації договору.

Доводи ОСОБА_1 щодо неправомірного проведення позивачем нарахування процентів поза межами кредитування колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до положень частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону №3498-IX продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору.

Як на момент укладення договору так і на момент закінчення строку кредитування з нарахуванням процентів, в тому числі за автопролонгацією, відповідні положення договору, передбачені пп. 4.3.1-4.3.2 щодо продовження строку користування кредитом, не суперечили чинній на той час редакції частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Посилання апелянта на те, що у даній справі слід застосовувати положення Прикінцевих та перехідних положеннях Закону №3498-IX згідно з якими дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10.2. договору, вказаний договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.

Колегія суддів зазначає, що п. 10.2. договору передбачено строк його дії, що не є тотожними пролонгуванню строку кредитування, порядок якого встановлено пп. 4.3.1-4.3.2 договору, який, з урахуванням обставин даної справи, було продовжено до 16 жовтня 2021 року.

Враховуючи, що положення Прикінцевих та перехідних положеннях Закону №3498-IX стосуються випадків, коли строк дії договору сторонами було продовжено після набрання чинності даним законом, в той час як за матеріалами справи відповідного продовження строку такої дії не було, строк кредитування було продовжено до 16 жовтня 2021 року, тобто, до набрання чинності Законом №3498-IX, підстав для застосування Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону немає.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо несправедливості умов договору колегія суддів звертає увагу на те, що вимога про визнання недійсними умов кредитного договору №4332458 від 18 червня 2021 року, як таких, що обмежують права споживача і є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем не заявлялась і судом не розглядалася.

Посилання ОСОБА_1 на неспівмірність стягнутих судом витрат на правничу допомогу також є необґрунтованою, оскільки в апеляційній скарзі відповідач зазначив про справедливий, на його думку, розміру правничої допомоги в сумі 6000 грн., в той час як судом стягнуто 5000 грн. витрат на правничу допомогу, тобто менше, ніж зазначив ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

О.І. Талалай