Справа № 950/678/26
Номер провадження2/950/628/26
У Х В А Л А

"18" березня 2026 р. м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В.

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради, лікаря-психіатра ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Лебединського районного суду Сумської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КНП «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради та лікаря-психіатра ОСОБА_2 .

Із позовної заяви вбачається, що позивач просить: визнати необґрунтованими, завідомо безпомилковими і протиправними дії та рішення лікаря-психіатра ОСОБА_2 , пов`язані із направленням його на консультацію до сумських психіатрів; визнати недостовірною інформацію, внесену до медичної документації щодо наявності у нього психічних розладів;

стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву № 92 про звільнення від сплати судового збору, у якій зазначив про відсутність доходів за попередній календарний рік, послався на довідку контролюючого органу, дві довідки центру зайнятості та рішення Пенсійного фонду України про призначення житлової субсидії, а також навів міркування щодо права на доступ до правосуддя.

Дослідивши матеріали позовної заяви та подане клопотання, суд дійшов висновку, що заява про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає, а позовну заяву слід залишити без руху, з таких підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно із частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною першою статті 177 ЦПК України встановлено, що у разі подання до суду позовної заяви в електронній формі позивач зобов`язаний додати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи та документів, що до неї додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій таких документів.

За змістом частини першої статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком, і застосовується з урахуванням майнового стану особи за умови належного підтвердження такого стану.

Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою звільнити її від сплати судового збору, зокрема за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік.

Отже, для вирішення питання про звільнення від сплати судового збору суд повинен встановити не лише сам факт звернення особи з відповідним клопотанням, а й наявність належних, допустимих та достатніх доказів, які об`єктивно свідчать про такий майновий стан особи, що унеможливлює сплату збору у визначеному законом розмірі.

Судом встановлено, що позивач у заяві № 92 посилається на довідку з податкового органу № F1419104, у якій, за його твердженням, зазначено про відсутність доходів у 2025 році. Водночас, сама заява містить суперечливі відомості щодо дати цього документа, оскільки в ній зазначено дату 09.03.2025, тоді як у переліку додатків до позовної заяви вказано файл довідки ДПС від 09.03.2026. Така неузгодженість реквізитів документа не дає суду можливості безсумнівно встановити, який саме документ подано, за який період він виданий та чи дійсно він відображає річний дохід позивача за попередній календарний рік.

Крім того, навіть посилання на відсутність доходів саме по собі не є тотожним доведенню повної відсутності майнової можливості сплатити судовий збір. Для цього суду мають бути надані відомості в сукупності: про доходи, наявні рахунки, грошові кошти, нерухоме та рухоме майно, інші активи, утриманців, постійні необхідні витрати, стан здоров`я та інші обставини, які реально впливають на платоспроможність заявника.

Суд також оцінив дві довідки центру зайнятості від 16.01.2026, на які посилається позивач. Зазначені документи можуть свідчити про певний статус особи у відносинах із службою зайнятості станом на дату їх видачі, однак самі по собі не є належним і достатнім доказом відсутності будь-яких доходів чи відсутності майнової спроможності сплатити судовий збір. Такі довідки не замінюють відомостей про сукупний майновий стан особи і не підтверджують, що позивач не мав інших джерел коштів або майна.

Щодо рішення Пенсійного фонду України про призначення житлової субсидії, суд зазначає, що сам факт отримання субсидії свідчить про врахування органом соціального захисту певних соціально-побутових критеріїв, однак не є автоматичною та безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору. Призначення субсидії не доводить неможливість сплати одноразового платежу у конкретному розмірі без дослідження повного майнового стану особи.

Доводи позивача про відсутність заощаджень, майна та неможливість сплатити збір залишаються переважно на рівні власних тверджень, оскільки до клопотання не додано належних доказів на підтвердження відсутності банківських рахунків або залишків на них, відомостей із державних реєстрів щодо нерухомого майна, транспортних засобів, корпоративних прав, а також інших документів, які б дали змогу суду об`єктивно та всебічно оцінити його майновий стан.

Суд окремо враховує, що позивач у заяві № 92 навів значний обсяг загальних міркувань із посиланням на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Разом із тим самі по собі посилання на принцип доступу до правосуддя не звільняють особу від обов`язку довести фактичні обставини, з якими закон пов`язує можливість звільнення від сплати судового збору.

Крім того, суд також враховує, що позивач ОСОБА_1 уже неодноразово звертався до Лебединського районного суду Сумської області з позовними заявами до тих самих сторін та в окремих цивільних справах звільнявся судом від сплати судового збору, зокрема у справах № 950/2360/20, провадження № 2/950/728/20; № 950/6/21, провадження № 2/950/181/21; № 950/2384/20, провадження № 2/950/736/20; № 950/1102/20, провадження № 2/950/403/20; № 950/2339/22, провадження № 2/950/299/23; № 950/3552/25, провадження № 2/950/1216/25. Разом із тим, наведена обставина сама по собі не є правовою підставою для звільнення позивача від сплати судового збору у даній справі. Відповідно до частини першої статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір», питання про звільнення від сплати судового збору вирішується судом у кожній конкретній справі окремо, з урахуванням майнового стану особи саме на момент звернення до суду, характеру та обсягу заявлених вимог, а також належності, допустимості, достовірності та достатності наданих доказів. Суд приходить до висновку, що ухвали, постановлені в інших справах, хоча й за участю тих самих сторін, не мають преюдиційного значення для автоматичного вирішення питання про звільнення від сплати судового збору у новому провадженні, оскільки такі процесуальні питання вирішуються залежно від фактичних даних кожної окремої справи та доказів, поданих на їх підтвердження. Сам факт того, що позивач у попередні роки звільнявся від сплати судового збору, не свідчить про безумовне існування у нього такого самого права при кожному наступному зверненні до суду. Більше того, неодноразове звернення позивача до суду з аналогічними клопотаннями свідчить про його обізнаність із процесуальним порядком підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору та про необхідність надання повного й належного комплексу доказів, які б об`єктивно характеризували його майновий стан. Однак у даній справі таких достатніх та безсумнівних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували неможливість сплати судового збору у встановленому законом розмірі саме на час подання цього позову, позивач не надав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання не підкріплене достатнім обсягом належних і переконливих доказів, які б у сукупності давали підстави для застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» саме у формі повного звільнення позивача від сплати судового збору.

Судом встановлено, що позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру про стягнення 100000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, яка має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; якщо об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, збір сплачується за кожну вимогу окремо.

З 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 грн.

Отже, базовий розрахунок судового збору є таким: за одну вимогу немайнового характеру: 0,4 ? 3328,00 грн = 1331,20 грн.; за дві вимоги немайнового характеру:

1331,20 грн ? 2 = 2662,40 грн; за вимогу майнового характеру:

1 % від 100000 грн = 1000,00 грн, однак ця сума є меншою за мінімальний поріг, тому підлягає сплаті мінімальна ставка - 1331,20 грн. Загальна сума судового збору без застосування понижувального коефіцієнта становить: 2662,40 грн + 1331,20 грн = 3993,60 грн.

Разом із тим, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі подання до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Оскільки позов подано через підсистему «Електронний суд», до визначеної суми підлягає застосуванню коефіцієнт 0,8, а тому остаточний розмір судового збору становить: 3993,60 грн ? 0,8 = 3194,88 грн.

Отже, наведений у заяві № 92 розрахунок судового збору у сумі 5990,40 грн. є неправильним, оскільки позивач помилково визначив розмір збору за майнову вимогу та не врахував належним чином законодавчий механізм його обчислення.

Крім того встановлено, що позовну заяву подано через підсистему «Електронний суд», однак докази надсилання відповідачам копій позовної заяви та доданих до неї документів відсутні. Такі докази не вбачається ані з матеріалів, поданих до суду, ані з переліку додатків, наведеного позивачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору слід відмовити, а позовну заяву слід залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків шляхом сплати судового збору у точному розмірі 3194,88 грн та надання доказів надсилання відповідачам копій поданих до суду документів.

Відповідно до частин першої, другої статті 185 ЦПК України, якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, зазначає недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення; якщо ухвала постановляється з підстав несплати судового збору, суд повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

Керуючись статтями 55, 129 Конституції України, статтями 43, 136, 175, 177, 185 ЦПК України, статтями 4, 6, 8 Закону України «Про судовий збір», суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради та лікаря-психіатра ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації та відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме:

1.Надати суду належні докази надсилання відповідачам копій позовної заяви та всіх доданих до неї документів, поданих через підсистему «Електронний суд».

2.Сплатити судовий збір у розмірі 3194 (три тисячі сто дев`яносто чотири) грн 88 коп. та надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Суддя Роман БАКЛАНОВ