Справа № 278/285/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 36520,00 грн та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що 10.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит №4975860, за умовами якого ТОВ «Мілоан» надало грошові кошти в сумі 8000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені договором про споживчий кредит.

ТОВ «Мілоан» виконало умови договору та надало відповідачу в користування грошові кошти, а відповідач умови кредитного договору не виконав та кредитних коштів у встановлений графіком строк не повернув, внаслідок чого склалася вказана вище заборгованість. На підставі договору відступлення прав вимоги від 10.08.2021 №06Т ТОВ «Діджи Фінанс» набуло від ТОВ «Мілоан» право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 10.05.2021 року №4975860. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала, кредитну заборгованість не погашала, у зв`язку із чим виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просить стягнути заборгованість з відповідача на загальну суму 36520,00 грн, а саме: 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27000,00 грн - заборгованість за відсотками, 1520,00 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2025 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 40).

Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 6 на звороті).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 39), проте поштове відправлення повернулось на адресу суду не врученими із відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 44-45).

Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву.

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Заяви по суті справи до суду також не надходили.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

10.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі договір про споживчий кредит №4975860, за умовами якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту і проценти за користування кредитом у встановлений у п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 10-13). Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника.

Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) становить 8000,00 грн (п.1.2 договору); строк кредиту 15 днів із 10.05.2021 (п.1.3 договору). Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 25.05.2021 (п.1.4 договору). Графік платежів є додатком №1 до цього договору.

Згідно з п. 1.5.1 п. 1.5 договору про споживчий кредит комісія за надання кредиту: 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до п.п. 1.5.2, 1.5.3 договору проценти за користування кредитом: 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору про споживчий кредит).

Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно з п. 4.2 договору про споживчий кредит, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.

Згідно з п. 6.5 договору про споживчий кредит цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Графіком платежів за договором про споживчий кредит від 10.05.2021 №4975860 є додаток №1 до цього договору (а.с. 14).

Додатком №2 до кредитного договору є паспорт споживчого кредиту №4975860 (а.с. 15).

ТОВ «Мілоан» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за договором про споживчий кредит та надало йому кредит в сумі 8000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2021 №45885347 (а.с. 16).

Між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» 10.08.2021 укладений договір відступлення прав вимоги №06Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджі Фінанс» приймає права вимоги до боржників, указаних у реєстрі прав вимог (а.с. 18-22).

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу від 10.08.2021 №06Т, ТОВ «Діджі Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 10.05.2021 №4975860 у сумі 36520,00 грн, із яких: 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27000,00 грн - заборгованість за процентами; 1520,00 грн - заборгованість за комісією (а.с.23).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи 10.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №06Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Згідно до п. 1.1 Договору, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником.

Відповідно до витягу із додатку до договору факторингу №06Т від 10.08.2021 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» по договору про надання споживчого кредиту №44975860 від 10.05.2021 укладеного з ОСОБА_1 .

За правилом частини першої ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга ст. 639 ЦК України.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин першої ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша ст. 642 ЦК України).

За таких обставин, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір процентної ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.

За приписами ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із зазначеного позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 здійснив усі необхідні дії, спрямовані на укладення договору про споживчий кредит від 10.05.2021 №4975860.

Отже, заповненням анкети-заяви на кредит від 10.05.2021 №4975860 та підписанням договору про споживчий кредит від 10.05.2021 №4975860 відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Щодо нарахованих процентів та комісії.

Як вбачається із умов кредитного договору від 10.05.2021 №4975860, сторони погодили, що кредитні кошти надаються ОСОБА_1 в сумі 8000,00 грн на строк до 25.05.2021 зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 3000,00 грн. Орієнтовна вартість кредиту складає 12520,00 грн (п.1 п.п.1.2-1.6 договору).

Із вказаного слід дійти висновку, що строк дії договору сплив 25 травня 2021 року.

Доказів, які б свідчили про те, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, у зв`язку з чим договір би пролонгувався на пільгових або стандартних умовах згідно із п.2.3 договору, позивач суду не надав і такі дії не вбачаються із відомостей про щоденні нарахування та погашення. Усі сумніви щодо умов договору тлумачаться на користь відповідача, оскільки він є споживачем у кредитних правовідносинах.

Згідно з викладеним Великою Палатою у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 правовим висновком, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 27000,00 грн не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості за процентами за користування кредитом за договором споживчого кредиту саме в такій сумі, а доведеною є сума заборгованості за процентами за користування кредитом за договором про споживчий кредит від 10.05.2021 в сумі 3000,00 грн за період із 10.05.2021 по 25.05.2021 (8000 грн*2,5%*15 днів). Решта суми процентів за користування кредитом, а саме 27000,00 грн за період із 10.05.2021 по 24.07.2024, задоволеною не підлягають.

При цьому, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії в сумі 1520,00 грн, оскільки вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

У підсумку, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 11000,00 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 8000,00 грн та процентів за користування кредитом в сумі 3000,00 грн за період із 10.05.2021 по 25.05.2021 (8000 грн*2,5%*15 днів), що передбачено умовами договору про споживчий кредит від 10.05.2021 №4975860 та відповідає обставинам, встановленим у цій справі.

Крім того позивач у своїй заяві просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн (а.с. 39-41).

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором про надання правової допомоги №42649746 від 01.11.2024 (а.с. 30-32), укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Стародуб І.В., додатковою угодою №4975860 до даного договору від 30.11.2024; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6585/10 від 26.04.2018 (а.с. 35); актом про підтвердження факту надання правової допомоги від 30.11.2024 (а.с. 36).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.

Керуючись ст. 137 ЦПК України, з урахуванням викладеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, принципи розумності і співмірності, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 729,63 грн пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4-12, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 530, 610-612, 628, 629, 638, 1054, 1055 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит №4975860 від 10.05.2021 в сумі 11000,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло) 8000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір в сумі 729,63 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя О. М. Дубовік