Єдиний унікальний номер 2-1158/2010
Номер провадження 6/341/9/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув подання в. о. начальника Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Івана Стасюка про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

установив

13.03.2026 о 15:00 на розгляд судді передано подання в. о. начальника Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Івана Стасюка про надання дозволу на примусове проникнення до:

- торгово-офісного приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Галич, Майдан Різдва, 21 А, приміщення 3 А, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область;

- нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Галицькому ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 24546544 з виконання виконавчого листа від 16.11.2010 № 2-1158/2010, виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 53023,59 грн заборгованості за кредитним договором, 530,23 грн державного мита та 120 грн витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ.

18.02.2010 державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження.

З метою виконання рішення на підставі ст. 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вживав заходів щодо виявлення майна боржника, зокрема:

-відповідно до відповідей Міністерства внутрішніх справ за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

-згідно з відповідями з Державної фіскальної служби України відкритих рахунків боржника не виявлено.

-відповідно до відповідей Державної фіскальної служби України інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

01.08.2011 державний виконавець прийняв постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження, накладено арешт на DAEWOO Matiz, 2007 p.n. cipoгo кольору, н/з НОМЕР_1 ., HYUNDAI LANTRA, 1993 р.в, зеленого кольору, н/з НОМЕР_2 . На підставі рішення суду 27.092012 транспортний засіб вивільнено з-під арешту.

08.04.2020 Івано-Франківський апеляційний суд зняв тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон.

12.08.2025 державний виконавець здійснив виїзд за адресою, яка вказана у виконавчому документі: АДРЕСА_2 . Майна, яке б належало ОСОБА_1 , не виявлено. За цією адресою знаходиться домоволодіння, яке належить іншій особі, та підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 на праві власності належить наступне нерухоме майно:

-реєстраційний номер майна № 28622400, торгово-офісне приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-реєстраційний номер майна № 28601940, нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

22.08.2025 під час виходу за адресою: АДРЕСА_3 , за якою розташовані нежитлові приміщення під реєстраційними номерами 3А, 2А, двері зачиненні. В приміщення ввійти для перевірки майнового стану боржника не вбачається можливим, про що складено акт державного виконавця.

Згідно з відповіддю на запит Державної прикордонної служби України від 26.02.2026 установлено, що ОСОБА_1 за період часу 01.01.2018 до 26.02.2026 часто перетинав державний кордон України. 07.01.2024 ОСОБА_1 здійснив виїзд за межі України. Згідно з реєстрами повернення його в Україну Державною прикордонною службою не зафіксовано.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів від 26 лютого 2026 інформація щодо актового запису про смерть на громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня.

До подання долучено копії матеріалів виконавчого провадження.

Державний виконавець у судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця (ч. 2 ст. 439 ЦПК України).

З огляду на строки розгляду подання, його надходження до судді о 15:00 13.03.2026 (п`ятниця), суд вважає за можливе розглянути подання без участі державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи та вирішуючи подання по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Положеннями ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. ст. 12, 18 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином вирішення питання про примусове проникнення до житла віднесено до компетенції суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване.

Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 761/37339/19.

Обґрунтовуючи необхідність у примусовому проникненні до володіння боржника -фізичної особи ОСОБА_1 , державний виконавець у поданні зазначає про те, що без такого заходу неможливо виконати рішення суду.

Такі доводи державного виконавця суд вважає необґрунтованими та належними доказами не доведеними, у зв`язку з наступним.

У ВП № 24546544 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками.

Відповідно приписів статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Усі доводи державного виконавця про вжиття вичерпних заходів для виконання рішення суду у цій справі, як і надані на їх підтвердження докази розшуку майна (коштів) боржника, стосуються виключно ОСОБА_1 . При цьому не надано жодних доказів вжиття заходів державним виконавцем, які б були спрямовані на розшук майна (коштів) іншого солідарного боржника ОСОБА_2 .

Також, відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що державний виконавець вживав заходів щодо встановлення зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.

Державний виконавець не надав доказів вжиття достатніх і необхідних заходів, спрямованих на отримання доступу до відповідних об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , зокрема надсилання відповідної вимоги на адресу вказаного боржника.

Таким чином, державний виконавець не довів належними і достатніми доказами наявності перешкоджання з боку боржника ОСОБА_1 у доступі до об`єктів нерухомого майна для проведення опису й арешту його майна.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, державний виконавець не довів належними і достатніми доказами вичерпання всіх можливостей виконати рішення суду без примусового проникнення до володіння боржника ОСОБА_1 , перешкоджання з боку боржника ОСОБА_1 у проведенні опису й арешту майна за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 260, 439 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Відмовити у задоволенні подання в. о. начальника Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Івана Стасюка про примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ