КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2578/2026 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/6916/24

16 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Предчук Тетяни Василівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Василишиної В.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 16 листопада 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 6108891 про надання споживчого кредиту, який був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/dokuments.

Згідно умов вказаного кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 18150 грн (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Пункт 1.5.1.стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору.

Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «C480499», після чого відповідач отримала кредит в сумі 18 150 грн. на свою платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ "Пейтек Україна" про перерахування коштів. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера.

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором та надало їй кредит в сумі 18 150 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ "Пейтек Україна" про перерахування коштів.

16.12.2022 року відповідачка не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернула тіло кредиту.

13.01.2023 року відповідачка здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 50.00 грн.

Згідно умов п.п. 3 п. 4.1. кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25.09/2023-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 6108891 про надання споживчого кредиту.

Про відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту , зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.

З урахуванням викладеного, просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 67 582, 58 грн, з яких: сума кредиту 18 150 грн, сума процентів за користування кредитом 49 432, 58 грн., та стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 6108891 від 16 листопада 2022 року в загальному розмірі - 67 582 (шістдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дві) грн. 58 коп., судовий збір у розмірі - 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 11 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Предчук Тетяна Василівна через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу в якій просила суд скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.05.2025 року та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та з неправильним застосуванням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, поданим сторонами, зокрема, щодо факту надання кредиту, правомірності компенсації витрат на правничу допомогу, а також допустимості й належності окремих доказів. Крім того, судом було порушено засади цивільного процесу, зокрема, принципи змагальності та диспозитивності, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Зазначає, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду на 01.10.2025 року.

Разом із позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації від АТ «Укрсиббанк».

25.11.2025 року представник відповідачки подав обґрунтований відзив на позовну заяву з клопотанням про відмову у витребуванні доказів, мотивуючи це тим, що позивач, всупереч положенням ЦПК України, не вжив жодних заходів для самостійного отримання необхідних доказів до звернення до суду, як цього вимагає частина 3 статті 84 ЦПК України. Крім того, вже на момент подання позову позивач не володів доказами дійсного виникнення та переходу до нього права вимоги, а отже, мав би бути обмежений у можливості пред`явлення таких вимог. Водночас, судом протягом майже 4 місяців не розглядалось клопотання про витребування доказів. Лише після надходження заперечень відповідача та викладеної в них аргументації щодо необґрунтованості та неналежності заявлених вимог, суд першої інстанції несподівано та без належної мотивації ухвалює судове рішення про витребування доказів, фактично допомагаючи позивачу обґрунтувати свою правову позицію, що на думку апелянта, свідчить про втрату судом принципу неупередженості та порушення принципів змагальності та рівності сторін.

Зазначає, що в матеріалах даної справи наявна очевидна суперечність. Так, позивач стверджує, що набув право вимоги від ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу та що останній, у свою чергу, надав відповідачці кредит шляхом зарахування коштів на картку № НОМЕР_1 . На підтвердження цього подано копію листа ТОВ «Пейтек Україна» з інформацією про транзакцію. Проте, на виконання ухвали суду АТ «Укрсиббанк» - як банк-емітент платіжної картки відповідача - повідомив, що хоча 16.11.2022 року дійсно було зараховано 18 150 грн. на зазначену картку, банк не може підтвердити, що кошти були надіслані саме ТОВ «Авентус Україна». У зв`язку з цим наявне суттєве протиріччя між заявленим джерелом коштів (ТОВ «Авентус Україна») та фактичними даними банку, що підтверджує лише факт зарахування, але не ідентифікує відправника коштів.

Отже, факт надання відповідачці кредиту саме ТОВ «Авентус Україна», на думку апелянта, не підтверджений жодним належним доказом, а отже відсутнє підтвердження існування дійсного права вимоги, яке могло б бути предметом договору факторингу між позивачем і ТОВ «Авентус Україна».

Зазначає, що відповідно до умов п. 1.2. договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 року, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною до договору.

Водночас, позивач не надав наведені форми погодження документів, зокрема, і форму акта прийому-передачі згідно додатку №2. Отже, єдиним документом, який підтверджує перехід права вимоги заборгованості є підписаний між сторонами акт прийому-передачі боржників, скріплений підписами та печатками обох сторін договору, при цьому, такого документа позивачем не надано до позовної заяви.

Натомість, до позовної заяви надано витяг з реєстру боржників начебто до додатку №1 до договору, хоча, по перше, сторонами у якості додатку №1 погоджена саме форма реєстру боржників, який має містити підписи обох сторін та відтиски їх печаток, а по друге, наданий витяг не містить підпису та відтиску печатки іншої сторони.

Отже, на думку апелянта, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_2 на підставі договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 року. Таким чином, наданий витяг з реєстру боржників, що не містить підпису та відтиску печатки клієнта, не може вважатися допустимим доказом у даній справі. Окрім того, вказаний витяг з реєстру боржників не підтверджує факту переходу від клієнта до фактора права вимоги, тому не відповідає критерію належності доказу згідно з умовами п. 1.2 Договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, незважаючи на обґрунтовані заперечення відповідача, без належної правової оцінки доказів, стягнув на користь позивача суму витрат на правничу допомогу у повному обсязі, у розмірі 10 000,00 грн. При цьому було проігноровано обставини щодо правового статусу особи, яка надавала правничу допомогу позивачу та характеру її банківського рахунку.

Вказує на те, що у даній справі позивач, користуючись правом на представництво, формально вказавши про участь у справі адвоката, фактично залучив представника не як адвоката-самозайняту особу, а як ФОП, діяльність якого здійснюється за КВЕД 69.10, провівши з ним відповідні розрахунки. Це підтверджується використанням рахунку з ідентифікатором 2600, що є рахунком для підприємницької діяльності (ФОП). Представник позивача для підтвердження права на компенсацію витрат на правничу допомогу не надавав до суду належні документи, що свідчать про розрахунки з ним, які відбулись, чи які заплановані на майбутнє, саме як із адвокатом.

З огляду на викладене вважає, що правнича допомога у цій справі надавалась позивачу не в межах адвокатської діяльності, а в межах підприємницької діяльності за КВЕД 69.10. Форма не може переважати зміст. Таким чином, правнича допомога не була надана в межах незалежної професійної діяльності адвоката, а отже, витрати на неї не підлягають компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 листопада 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6108891 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/dokuments.

Згідно з пунктом 1.3 вказаного договору сума кредиту складає 18 150 грн. 00 коп.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що строк кредиту становить 360 днів.

Відповідно до пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день.

Пунктами 1.6 - 1.8.2 кредитного договору визначено, що мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 29653,85% річних; за зниженою ставкою 19652,25 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 148 176 грн. 60 коп., за зниженою ставкою - 145 467 грн. 71 коп.

Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до підпункту 2 пункту 4.4. договору кредиту, споживач зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором.

Згідно з пунктом 5.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.5.3. договору.

Згідно з умовами пункту 9.6 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

ОСОБА_2 підписала договір кредиту електронним підписом - одноразовим ідентифікатором С480499.

Згідно з інформації ТОВ «Пейтек Україна» № 20231010-2 від 10.10.2023 року, відповідно до укладеного договору про організацію переказу грошових коштів № 160222-1 від 16 лютого 2022 року було успішно перераховано кошти 16.11.2022 року, о 17:54:03, на суму 18 150,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» - 31831805, Session ID - 41, призначення платежу - зарахування на карту, маска картки НОМЕР_1 .( а.с. 78-81, том1).

25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. (а.с 82-90, том1).

Згідно п.1.1. вказаного договору фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку N?1 та є невід?ємною частиною договору.

Згідно п.1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов?язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку №5 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді.

Згідно з картки обліку договору, наданої ТОВ «Авентус Україна», вбачається, що заборгованість відповідачки становить суму у розмірі 50 606, 65 грн, з яких: 18 150 грн - тіло кредиту, 32 506,65 грн нараховані проценти за користування кредитом.( а.с.41-57, том 1).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором № 6108891 про надання споживчого кредиту від 16.11.2022 року за період з 25.09.2023 року по 10.11.2023 року заборгованість по процентам у відповідача ОСОБА_2 становить 16 975, 93 грн. ( а.с. 266-267, том 1).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача- ОСОБА_2 шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену при укладенні кредитного договору( а.с. 39, том 1).

На виконання ухвали суду АТ «Укрсиббанк» надали інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) АТ «Укрсиббанк» було емітовано платіжну карту № НОМЕР_3 . Також підтвердили факт зарахування коштів у сумі 18 150 грн 00 коп. 16 листопада 2022 року на платіжну карту № НОМЕР_3 , банком-емітентом якої є АТ «Укрсиббанк».

Згідно рішення № 251124/1 від 25.11.2024 року єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було вирішено змінити найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачка умови укладеного договору не виконує, заборгованість за кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі - 67 582 грн. 58 коп. підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 листопада 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6108891 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С 480499 .

Факт укладення договору ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не спростовує.

Виконання кредитором ТОВ «Авентус Україна» обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» № 20231010-2 від 10.10.2023 року відповідно до якої успішно перераховано кошти 16.11.2022 року?о 17:54:03, на суму 18 150,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» - 31831805, Session ID - 41, призначення платежу - зарахування на карту, маска картки НОМЕР_1 .

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, на виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «Укрсиббанк» надало інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) АТ «Укрсиббанк» було емітовано платіжну карту № НОМЕР_3 . Також підтвердило факт зарахування коштів у сумі 18 150 грн. 00 коп. 16 листопада 2022 року на платіжну карту № НОМЕР_3 , банком-емітентом якої є АТ «Укрсиббанк».

Тобто, надана інформація від АТ «Укрсиббанк» підтвердила належність платіжної картки НОМЕР_1 саме відповідачу ОСОБА_2 та факт перерахування коштів 16.11.2022 року ( дата укладення договору) у розмірі 18 150 грн. ( визначених у договорі).

Відповідачем не надано доказів на спростовування факту перерахування їй коштів у розмірі 18 150 грн на картковий рахунок на виконання ТОВ «Авентус Україна» умов укладеного договору.

Отже, вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, дійшов обґрунтованого висновку про укладення договору про надання споживчого кредиту №6108891 від 16.11.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 в електронній формі із застосуванням одноразового пароля-ідентифікатора (С 480499), а також отримання відповідачкою кредитних коштів у загальному розмірі 18 150 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що факт надання кредиту ОСОБА_2 саме ТОВ «Авентус Україна» не підтверджений жодним належним доказом, повністю спростовуються матеріалами справи та дослідженими доказами.

Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як встановлено судом, 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором (а.с 82-90, том1).

Згідно п.1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов?язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку N?5 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді.

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року клієнт ( ТОВ «Авентус Україна») передав, а фактор ( ТОВ «ФК « Фінтраст Україна») прийняв Реєстр боржників кількістю 10782, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу N?25.09/23-Ф від «25» вересня 2023 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 96 386 943,82 грн (дев?яносто шість мільйонів триста вісімдесят шість тисяч дев?ятсот сорок три гривні 82 копійки). Реєстр Боржників передано в повному об?ємі відповідно до умов договору факторингу N?25.09/23-Ф від «25» вересня 2023 року, будь-яких зауважень до зазначеного Реєстру немає.( а.с. 100).

Вказаний акт прийому-передачі реєстру боржників містить підписи та відтиски печаток і клієнта і фактора, а тому є належним доказом переходу прав вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 25вересня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №6108891, в загальному розмірі 50 606,65 грн, з яких: 18 150 грн - тіло кредиту, 32 456, 65 грн нараховані проценти за користування кредитом ( а.с. 69).

Вказаний договір факторингу та акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року містять підписи уповноважених представників сторін та скріплений печатками, підтверджують належний перехід до позивача прав вимоги до ОСОБА_2 .

Договір факторингу є чинним, оскільки його дійсність ніким не оспорено, а тому він підлягає виконанню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що додані позивачем до позовної заяви документи є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту передачі права вимоги позивачу, як новому кредитору за кредитним договором, укладеним відповідачем з первісним кредитором, а тому доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано жодного доказу переходу права вимоги до боржника - ОСОБА_2 на підставі договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 року спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо нарахування відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що строк кредиту становить 360 днів, тобто, кредит наданий з 16.11.2022 року до 10.11.2023 року.

Відповідно до пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день.

З картки обліку договору, наданої ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що заборгованість відповідачки становить суму у розмірі 50 606, 65 грн, з яких: 18 150 грн - тіло кредиту, 32 506,65 грн нараховані проценти за користування кредитом.( а.с.41-57, том 1).

Нарахування відсотків первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» здійснювалось за погодженою ставкою у розмірі 1, 99 % та у період з 16.11.2022 року по 14.02.2023 року.

Натомість позивач, отримавши право вимоги 25.09.2023 року, обґрунтовано нараховував відсотки за користування кредитними коштами до 10.11.2023 року ( строк дії договору) у розмірі 16 975, 93 грн. ( а.с.266-267, том 1).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є позивач ТОВ « Фінансова компанія « Фінтраст Україна», належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідачка ОСОБА_2 неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у сумі 67 582, 58 грн , що складається із тіла кредиту 18 150 грн., 32 506,65 грн нарахованих процентів за користування кредитом первісним кредитом, та 16 975, 93 грн. нарахованих відсотків, що здійснювалось ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») що підтверджується належними та допустимими доказами, а тому вимоги позивача є обгрунтованими.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у суді першої інстанцій, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено що, звертаючись до суду першої інстанції, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» просив суд стягнути із відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу у суді першої інстанції представником позивача були надані копія договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року; копія звіту про надання правової допомоги від 10 липня 2024 року у розмірі 10 000,00 грн; копія рахунку на оплату по замовленню № 3795/10/07 від 10 липня 2024 року у розмірі 10 000,00 грн; копія платіжної інструкції №5596 від 10 липня 2024 року у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно копії рахунку на оплату по замовленню № 3795/10/07 від 10 липня 2024 року у розмірі 10 000,00 грн., адвокатом Столітнім М.М. було надано послуги зокрема:

- збір та аналіз доказів та документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №6108891 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 - 3 год*1000 грн=3000 грн.;

-складання позовної заяви у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №6108891 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 -5 год*1000 грн = 5 000 грн.;

-подання до Броварського міськрайонного суду Київської області позовної заяви в інтересах клієнта -2 год.*1000= 2000 грн.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача було зазначено, що витрати в розмірі 10 000,00 грн, на їх думку, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та суперечать принципу розподілу таких витрат. Оскільки детальний опис виконаних робіт в матеріалах справи відсутній, а з наданого звіту про надання правової допомоги вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та тим, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду встановила, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: збір та аналіз доказів та документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №6108891 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 ; складання позовної заяви у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №6108891 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 ; подання до Броварського міськрайонного суду Київської області позовної заяви в інтересах клієнта зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши поданні стороною відповідача заперечення, складність справи, суть спору, характер послуг,розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ТОВ « ФК «Фінтраст Капітал» витрат на професійну правничу допомогу з 10 000 грн до 5 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 626-629, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Предчук Тетяни Василівни задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (; місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ) витрат на професійну правничу допомогу з 10 000,00 грн до 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: