Номер провадження: 22-ц/813/4296/26
Справа № 509/1510/25
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»,

на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування зазначивши, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «Акцент-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».

21.02.2022 року, будучи клієнтом Банку, ОСОБА_1 уклала з Банком кредитний договір №А346СТ34 щодо надання останній кредиту в розмірі 10000,00 грн. строком на 28 місяців, тобто до 20.06.2024 року, зі сплатою процентів у розмірі 75,00 % щорічно. Кредитний договір складається з заяви клієнта та графіку погашення кредиту. Кредитний договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит відповідно до умов договору.

Відповідач в свою чергу не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 25.03.2025 року утворилася заборгованість.

У зв`язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №А346СТ34 від 21.02.2022 року станом на 25.03.2025 року у розмірі 21363,02 грн, яка складається з наступного: 10000,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 11363,02 грн. загальний залишок заборгованості за процентами, а також понесені ним судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Овідіопольський районний суд Одеської області заочним рішенням від 14 липня 2025 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №А346СТ34 від 21.02.2022 року станом на 25.03.2025 року в розмірі 10000 грн 00 коп. В задоволенні іншої

частини позовних вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1133 грн. 92 коп.

Суд першої інстанції виходив із того, що за укладеним кредитним договором відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та фактично використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернув, що є порушенням права позивача на своєчасне отримання від позичальника коштів за належним виконанням взятого на себе зобов`язання. У зв`язку з чим суд вважав обґрунтованою відповідну частину заявлених позивачем позовних вимог, а тому задовольнив позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 10000 грн 00 коп. Суд вважав, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за процентами у розмірі 11363 грн. 00 коп., оскільки у підписаній сторонами анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відсутня інформація про те, яка кредитна картка видавалася відповідачу, умови договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх сплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення від 14.07.2025 року по справі № 509/1510/25 в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права при відмові у стягненні заборгованості за процентами. Суд посилався на те, що в анкеті-заяві відсутня процента ставка та інші суттєві умови кредиту, паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а умови та правила не підписувались і не є частиною кредитного договору. Однак банк не посилався на вказані докази, адже в даній справі є окремий кредитний договір, підписаний відповідачем, з усіма суттєвими умовами кредиту, такими як відсоткова ставка, строк, розмір тощо. Зокрема, анкета-заява про приєднання до умов та правил підтверджує звернення клієнта до банку щодо банківський послуг та належне проходження ідентифікації та верифікації, заява на погодження удосконаленого електронного підпису підтверджує погодження між сторонами використання УЕП, паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» підтверджує роз`яснення умов кредиту у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», заява про надання послуги «Швидка готівка» є кредитний договір, таблиця обчислення загальної вартості кредиту є додатком до кредитного договору, а меморіальний ордер підтверджує факт видачі кредиту.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.08.2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_1 її право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримано АТ «Акцент-Банк» 22.08.2025 року о 18:17:02 в електронному кабінеті Електронного Суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги вважаються отриманими у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 21363,02 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

І з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором №А346СТ34 від 21.02.2022 року у розмірі 10000 грн 00 коп. ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що за укладеним кредитним договором відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту, що є порушенням права позивача на своєчасне отримання від позичальника коштів за належним виконанням взятого на себе зобов`язання (основної суми боргу). У зв`язку з чим суд вважав обґрунтованою відповідну частину заявлених позивачем позовних вимог, а тому задовольнив позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 10000 грн 00 коп. Суд вважав, що позовна вимога в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 11363 грн 00 коп. є необґрунтованою, оскільки у підписаній сторонами анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відсутня інформація про те, яка кредитна картка видавалася відповідачу, умови договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх сплати, а тому задоволенню не підлягає.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

16.02.2022 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК».

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем ( НОМЕР_1 ), що буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку ABank24 з метою засвідчення її дій згідно з умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредитта сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Судом встановлено, що 21.02.2022 року ОСОБА_1 в додатку Abank24 підписала Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №А346СТ34 шляхом накладення на неї свого електронного підпису УЕП, який був згенерований для неї 16.02.2022 року, в якій зазначено інформацію щодо основних умов кредитування, зокрема суми кредиту - 10000 грн, строку кредиту - 24 місяці (з 21.02.2022 р. по 21.02.2024 р. включно) та процентної ставки (фіксованої) - 75 % на рік, розмір щомісячного платежу становить 819,29 грн.

Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

В пункті 18 Заяви зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір.

21.02.2022 року позивальник ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» електронним підписом, створеним за допомогою відкритого ключа 037ff9af287c4* НОМЕР_2 .

Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки, яка підписана відповідачем електронним підписом, створеним за допомогою відкритого ключа 037ff9af287c4*****71adb2, містить в собі розміри платежів і дати їх здійснення позичальником для періодичного погашення частинами суми кредиту та процентів за користування ним, починаючи з дати видачі 21.02.2022 року і по 20.02.2024 року.

21.02.2022 року АТ «А-БАНК» перерахувало кредитні кошти за вказаним вище кредитним договором ОСОБА_1 на її рахунок, про що свідчить меморіальний ордер № TR.22101231.29237.69685 від 21.02.2022 року (а.с.14).

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт отримання відповідачем кредитних коштів на підставі кредитного договору №А346СТ34 від 21.02.2022 та неповернення їх кредитодавцю у встановлений строк, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої позивачем доведено у встановленому процесуальним законом порядку.

Звертаючись до суду із позовом АТ «Акцент-Банк» просило стягнути з відповідача окрім заборгованості по договору №А346СТ34 від 21.02.2022 року (тіла кредиту) у сумі 10000,00 грн також заборгованість по процентам у розмірі 11363,02 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення процентів, суд першої інстанції, зокрема вказував на те, що у підписаній сторонами анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відсутня інформація про те, яка кредитна картка видавалася відповідачу, умови договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх сплати.

Під час апеляційного перегляду судом встановлено, що 21.02.2022 року ОСОБА_1 в додатку Abank24 підписала Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №А346СТ34 шляхом накладення на неї свого електронного підпису УЕП, в якій, серед іншого, зазначено інформацію щодо основних умов кредитування, зокрема процентної ставки (фіксованої) - 75 % на рік. У цій Заяві зазначено, що ОСОБА_1 , діючи на підставі особистого волевиявлення, просить надати їй в АТ «А-Банк» кредит за послугою «Швидка готівка» на умовах, зазначених нижче. Підписанням цієї Заяви підтверджує, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір, нею отримано їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Згідно із ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.

Зазначене не було враховано судом першої інстанції, на що обґрунтовано посилається позивач в апеляційній скарзі.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки:

- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови);

- якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (пункт 100 постанови);

- у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови).

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались позивачем за період з 21 лютого 2022 року по 24 січня 2024 року, тобто у межах визначеного у Кредитному договорі строку кредитування, та склали 11363,02 грн.

Із виписки по кредиту вбачається, що поза погодженим сторонами у кредитному договорі строком кредитування позивачем не здійснювалось жодних нарахувань відсотків. Отже, матеріали справи свідчать, що нарахування процентів у сумі 11363 грн 02 коп. здійснено позивачем відповідно до умов кредитного договору, у межах строку кредитування, за передбаченою кредитним договором процентною ставкою. Оскільки наведеного судом першої інстанції безпідставно враховано не було, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами.

Водночас, доказів односторонньої відмови позичальника від кредитного договору з одночасним поверненням банку у повному обсязі отриманих кредитних коштів чи звернення позичальника до банку з метою зміни умов Кредитного договору, матеріали справи не містять.

Колегією суддів зважено на те, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися, а також зважати на обсяг взятих на себе зобов`язань за таким договором.

У даному випадку, укладаючи кредитний договір, сторони погодили усі його істотні умови, у тому числі вид, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, строк кредитування.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що, у відповідності до ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами по кредитному договору №А346СТ34 від 21.02.2022 року у розмірі 11363, 02 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині про стягнення за процентами, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» змінити, збільшивши розмір з 1133,92 грн до 2422,40 грн.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 12.08.2025 року.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3 633,60 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року в оскаржуваній частині позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) заборгованість за процентами по кредитному договору №А346СТ34 від 21.02.2022 року у розмірі 11363 (одинадцять тисяч триста шістдесят три) грн. 02 (дві) коп.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», змінити, збільшивши розмір з 1133 (однієї тисячі ста тридцяти трьох) грн 92 (дев`яноста двох) коп. до 2422 (двох тисяч чотириста двадцяти двох) грн 40 (сорока) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов