Справа № 466/200/26
Провадження № 2/466/1480/26
У Х В А Л А

16 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

в складі: головуючого судді Зими І.Є.

секретаря судового засідання Васинчик М.О.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , -

встановив:

13 січня 2026 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 29.09.2018 року, Павлоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №175.

Відповідач в судовому засіданні заявив клопотання про надання часу на примирення з дружиною.

Позивачка в судовому засіданні проти надання строку для примирення подружжя категорично заперечила. Зазначила, що неодноразово сама вживала заходи для того, щоб їх сім`я була щасливою . Проте, відповідач неодноразово втрачав її довіру із-за вживання наркотичних засобів. На даний час щодо нього є такий, що набрав законної сили вирок суду, за яким йому обрано покарання у виді позбавлення волі на 5 років 2 місяці. Тобто відповідач буде відбувати покарання в місцях позбавлення волі . Негативна поведінка відповідача може вливати і на їх спільних дітей. Вона прийшла до остаточного переконання, що даний шлюб не може бути збережений.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає обгрунтованих підстав для надання строку для примирення подружжю з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.

Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 у справі № 605/434/18.

Судом врахована позиція позивача, яка висловлена його представником у судовому засіданні, відповідно до якої позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку на примирення.

Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на відсутність з боку позивачки волевиявлення щодо встановлення строку на примирення , суд вважає, що задоволення клопотання відповідача буде суперечити ст. 24, 56 СК України, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 259 ЦПК України, суд ,-

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання терміну для примирення, за матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 19 березня 2026 року.

Суддя: І. Є. Зима