П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Київ

Справа № 753/7191/25

Провадження № 22-ц/824/2151/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 11 березня 2026 року

Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Міністерство оборони України

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув її рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах України відповідно до вимог мобілізаційної директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » м42т від 08.05.2022 у військовій частині НОМЕР_1 - навідником ЗМР, ВОС НОМЕР_13 від 08.05.2022 та мав військове звання «солдат». ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання бойового завдання, а саме здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загинули.

Обставини загибелі брата, солдата ОСОБА_2 та солдата ОСОБА_3 - військовослужбовців військової служби військової частини НОМЕР_1 були встановлені також в Акті проведення службового розслідування за фактом загибелі військовослужбовців військової служби військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_2 . Рідний брат заявниці, ОСОБА_2 , одружений не був, дітей не мав.

ОСОБА_1 , після загибелі її рідного брата - ОСОБА_2 , самостійно поховала його на Бортничанському кладовищі. 27.06.2022 ОСОБА_1 , звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 - полковника ОСОБА_4 , для отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та в порядку передбачених постановою Кабінету міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року.

28 червня 2022 року отримала в листі відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_6 . У якому вказано «Повідомляємо, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 належні виплати здійснюються тільки батькам, дружині та неповнолітнім дітям. Враховуючі вищевикладене, для задоволення Вашої заяви відсутні правові підстави».

Так, як рідний брат заявниці ОСОБА_2 , одружений не був, дітей не мав, вони разом проживали однією сім`єю в квартирі, що за адресою АДРЕСА_1 .

Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом з моменту її народження з 27.11.1989 до ІНФОРМАЦІЯ_5 тобто більше 30 років. 13.06.2022 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чепусовою Н. В. було заведено спадкову справу № 7/2022 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 . 26.10.2023 ОСОБА_1 отримала свідоцво про право на спадщину за законом на 3/10 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 .

26.10.2023 ОСОБА_1 отримала свідоцво про право на спадщину за законом на 1/5 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 .

Заява про встановлення факту проживання однією сім`єю подається з метою захисту законних прав на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої законодавством України для родичів загиблих військовослужбовців.

На момент звернення до ІНФОРМАЦІЯ_7 заявниця отримала відмову у виплаті допомоги через відсутність офіційного підтвердження факту проживання однією сім`єю з братом. Встановлення судом факту спільного проживання однією сім`єю з братом має юридичне значення для отримання законної грошової допомоги.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та одночано витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чепусової Н. В., належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 4/2022, зареєстровано в реєстрі за № 487, відкритої щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 з 27 листопада 1989 року до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, щофакт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 листопада 1989 року до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 повною мірою підтверджується матеріалами справи та показами свідка.

Не погоджуючись з рішенням суду Міністерства оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що у вказаній справі наявний спір про право, оскільки вона стосується права заявника на виплату одноразової допомоги.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2

05 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Васильченко Л.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просила рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах України відповідно до вимог мобілізаційної директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » м42т від 08.05.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 - навідником 3МР, ВОС НОМЕР_13 від 08.05.2022 р. та мав військове звання «солдат» (т. 1, а. с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання бойового завдання, а саме здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій області ОСОБА_2 загинув.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.05.2022 № 96 н.п. Гірське було призначене службове розслідування за фактом загибелі солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_2 . В даному наказі було зазначено: «Провести службове розслідування, щодо загибелі військовослужбовців військової служби в/ч НОМЕР_1 навідника 2 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 та навідника 1 механізованого взводу 3 механізованої роти солдата ОСОБА_3 » (т.1 а. с. 26-31).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть солдата ОСОБА_2 , № 2389 від 02.06.2022, судово-медичний експерт Комунального підприємства «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради лікар ОСОБА_5 засвідчує, що смерть настала внаслідок інших уточнених травм декількох ділянок тіла, проникаючі вогнепальні поранення тазової ділянки та грудної клітини, напад з використанням вогнепальної зброї з метою вбивства чи нанесення ушкодження у м. Бахмут Донецької обл (т.1 а. с. 24-25).

Таким чином обставини загибелі солдата ОСОБА_2 - військовослужбовця військової служби військової частини НОМЕР_1 були встановлені також в Акті проведення службового розслідування за фактом загибелі військовослужбовців військової служби військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 та визнані такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час війни проти Російської Федерації.

Відповідно до Акту № 119 обстеження місця поховання від 18 липня 2022 року виконано обстеження місця поховання ОСОБА_2 . Місце поховання впорядковане, наявність інформації про поховання померлого ОСОБА_2 - Є. Поховання проводив(ла) ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 33).

ОСОБА_1 , дівоче прізвище ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 та свідоцтвом про народження ОСОБА_7 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13 квітня 1988 року, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про народження 1988 року квітня місяця 13 числа зроблено запис за № 1310, батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 (т.1, а. с. 37).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16 грудня 1989 року, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про народження 1989 року грудня місяця 16 числа зроблено запис за № 1819, батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 (т. 1, а. с. 37).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 18 листопада 2015 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 18 листопада 2015 року, складено відповідний актовий запис № 3113, прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_12 , дружини ОСОБА_12 (т. 1, а. с. 36).

Відповідно до Довідки № від 11.03.2021, сформованої Дарницьким районним відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 40-41).

Станом на 01.07.2022 згідно Витягу з Реєстрації територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_2 (з 24.05.1988), ОСОБА_1 (з 26.12.1989) та її син ОСОБА_13 (з 13.02.2017) (т.1, а. с. 21).

Батьки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 померли, що підверджується копіями свідоцтва про смерть.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 27 червня 2011 року, ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 52 роки, про що в Книзі реєстрації смертей 2011 року червня місяця 27 числа зроблено відповідний актовий запис за № 11426 (т.1, а. с. 39).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 02 липня 2021 року, ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_11 у віці 60 років, про що 02 числа липня місяця 2021 року складено відповідний актовий запис № 1279 (Том 1, а. с. 49).

З виписки по рахунку АТ КБ «Приват банк» по картках № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ОСОБА_1 за період з 06.12.2017 по 15.07.2021 вбачається переказ коштів на карту ОСОБА_2 і переказ коштів з карти ОСОБА_1 на карту ОСОБА_2 (т.1, а. с. 140-141).

27.06.2022 ОСОБА_1 , звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 - полковника ОСОБА_4 , для отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та в порядку передбачених постановою Кабінету міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року (т.1, а. с. 34).

28 червня 2022 року отримала в листі відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_6 У якому вказано «Повідомляємо, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 належні виплати здійснюються тільки батькам, дружині та неповнолітнім дітям. Враховуючі вищевикладене, для задоволення Вашої заяви відсутні правові підстави» (т.1, а. с. 35).

13.06.2022 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чепусовою Н. В. було заведено спадкову справу № 7/2022 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , в Спадковому реєстрі за № 69187363 (т.2, а. с. 1а, 7-8).

26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/10 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 (т.2, а. с. 125).

26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , отримала свідоцво про право на спадщину за законом на 1/5 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 (т.2, а. с. 123).

26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , отримала свідоцво про право на спадщину за законом на 1/2 частки у праві власночті на земельну ділянку, площею 0,1490 га, кадастровий номер: :19:026:0001, цільове призначення: для ведення особистого селянського господрства. місце розташування: АДРЕСА_4 (т.2, а. с. 134).

31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , отримала свідоцво про право на спадщину за законом на автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2006 року випуску, колір-сірий, кузов № НОМЕР_9 , двигун № НОМЕР_10 , номер та серія знака НОМЕР_11 , який належав спадкодавцю на пісдставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_12 , виданого 14.05.2021 ТСЦ 4648 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області (т.2, а. с. 174).

В матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_16 про прийняття спадщини.

Вбачається, що у вересні 2022 року ОСОБА_16 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на частку у спільному сумісному майні, виключення майна зі спадщини.

В матеріалах спадкової справи міститься рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2023 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_16 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на частку у спільному сумісному майні, виключення майна зі спадщини (т.2, а. с. 142-147).

Згідно Єдиного реєстру судових рішень, постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2024 апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_16 - адвоката Фареник Ольги Петрівни залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року залишено без змін.

Згідно Єдиного реєстру судових рішень, постановою Верхового Суду від 09 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_16 , яка подана її представником - адвокатом Фареник Ольгою Петрівною, залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року залишено без змін.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1,2 ст. 315 ЦПК України що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

У справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , дівоче прізвище ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 та свідоцтвом про народження ОСОБА_7 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13 квітня 1988 року, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про народження 1988 року квітня місяця 13 числа зроблено запис за № 1310, батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 (Том 1, а. с. 37).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16 грудня 1989 року, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про народження 1989 року грудня місяця 16 числа зроблено запис за № 1819, батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 (Том 1, а. с. 37).

Відповідно до Довідки № від 11.03.2021, сформованої Дарницьким районним відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 (Том 1, а. с. 40-41).

Станом на 01.07.2022 згідно Витягу з Реєстрації територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_2 (з 24.05.1988), ОСОБА_1 (з 26.12.1989) та її син ОСОБА_13 (з 13.02.2017) (Том 1, а. с. 21).

З виписки по рахунку АТ КБ «Приват банк» по картках № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ОСОБА_1 за період з 06.12.2017 по 15.07.2021 вбачається переказ коштів на карту ОСОБА_2 і переказ коштів з карти ОСОБА_1 на карту ОСОБА_2 (Том 1, а. с. 140-141).

27.06.2022 ОСОБА_1 , звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 - полковника ОСОБА_4 , для отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та в порядку передбачених постановою Кабінету міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року (Том 1, а. с. 34).

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять докази, що підтверджують факт проживання заявниці однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається існування спору про право між заявником і заінтересованою особою, оскільки у разі встановлення факту, що має юридичне значення права заінтересованої особи жодним чином порушенні не будуть.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що мета заявниці не буде досягнута у разі задоволення заяви, з огляду на те, що у такому випадку заявник не набуде права на призначення та отримання нарахованого, але не виплаченого грошового забезпечення, є необґрунтованими. Зазначене зумовлено тим, що у межах поданої заяви відсутній предмет спору у вигляді стягнення грошових коштів із заінтересованої особи, а відтак наведені доводи не стосуються предмета та підстав заяви, поданої до суду та суд не вирішує таке питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Отже, відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України на справи окремого провадження не поширюється норма ЦПК України щодо меж судового розгляду. З огляду на специфіку окремого провадження, яке спрямоване не на вирішення спору про право, а на встановлення юридичних фактів або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав та обов`язків, суд у справах цієї категорії не обмежений виключно змістом заявлених вимог.

У зв`язку з цим суд, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а також забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів заявника, у разі наявності відповідної потреби має право виходити за межі вимог, заявлених у поданій до суду заяві, у межах предмета окремого провадження та вимог процесуального закону.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна