Номер провадження: 22-ц/813/256/26
Справа № 520/9340/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сєвєрової Є.С. (суддя доповідач),

Вадовської Л.М., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Федорченко Тетяна Михайлівна, Одеська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 січня 2022 року у складі судді Васильків О.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., Одеська міська рада, про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивований тим, що батьки сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1958.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 .

Під час шлюбу батьки набули у власність домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташовану на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області .

Правовстановлюючі документи на зазначене майно оформлені на ім`я батька, водночас, в силу приписів законодавства про шлюб та сім`ю, майно належало їм на праві спільної сумісної власності.

До 1992 року позивач разом з батьками зробила наступну реконструкцію в будинку: кухню було переобладнано у жилу кімнату; замість коридору збудовано прибудову літ. «а1», яка складалась з двох приміщень: кухні та кладової; збудовано прибудову літ. «а3», яка складалась з двох приміщень: кухні та санвузлу; збудовано прибудову літ. «а4» яка складалась з одного приміщення - тамбуру площею 2 кв. м; збудований навіс.

До 1992 року позивачем особисто збудовано двоповерхову прибудову літ. «А2», яка складається з п`яти приміщень: коридору, санвузлу, кухні, жилої кімнати на першому поверсі, жилої кімнати на другому поверсі та гараж.

Внаслідок зазначеної реконструкції будинок було фактично поділений на три самостійні квартири: квартира АДРЕСА_2 у складі приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 1-1 - 1-3 загальною площею 28,6 кв. м, жилою - 12,3 кв. м, яка знаходилась у користуванні батьків; квартира АДРЕСА_3 у складі приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 2-1 - 2-6 загальною площею 60,2 кв. м, жилою - 46,8 кв. м, яка знаходиться у володінні та користуванні позивача; квартира АДРЕСА_4 у складі приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 1-1 - 1-4 загальною площею 31,4 кв. м, жилою - 18,3 кв. м, яка знаходиться у користуванні відповідача.

Пізніше батьками було добудовано другий поверх над будинком літ «А», з прибудовами літ. «а1», «а3», внаслідок чого площа квартири АДРЕСА_4 збільшилася до 99,5 кв. м, жила до 63,3 кв. м.

У 2008 року ОСОБА_2 побудувала прибудову до будинку між прибудовами літ. «а1», «а3» із знесенням прибудови літ. «а4»; у 2010 року - прибудову до будинку між прибудовами літ. «а1», «а2» на місці навісу літ «К» та гаражу літ. «И», загальною площею 27 кв. м. За рахунок цих прибудов площа квартири АДРЕСА_4 збільшилася ще приблизно на 44 кв. м.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 на частині земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка знаходиться у її користуванні, у 2012, 2014, 2016 років було збудовано три окремі житлові будинки, які використовуються нею для особистих потреб.

Будівельні роботи з реконструкції, перебудови, прибудови домоволодіння АДРЕСА_1 проводилися хоча і на наданій батькам для будівництва та обслуговування будинку земельній ділянці, проте без дозволу на проведення будівельних робіт та проекту будівництва, що свідчить про самочинне будівництво.

На думку позивача, реконструйований внаслідок спільних грошових та трудових затрат членів сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 будинок є об`єктом її з батьками спільної сумісної власності, а її частка у спільній власності дорівнює обсягу проведеної нею особисто реконструкції: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року літ. «А2».

Після смерті матері залишилось троє спадкоємців першої черги: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожен з яких постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому прийняв спадщину.

Належна ОСОБА_1 частка у спадщині, що залишилась після смерті матері, складає 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 у складі житлового будинку та прибудов літ. «А», «а1», «а3».

16 вересня 2004 року батько ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого заповідав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках належну йому земельну ділянку, площею 1,44 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області.

У вересні 2013 року батько викликав землевпорядника, який за допомогою технічних приладів визначив на місцевості межу розподілу земельної ділянки АДРЕСА_1 , на дві рівні частини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Всі погодились з запропонованим варіантом, заперечень ні у кого не було.

ОСОБА_1 вказувала, що до самої смерті батько рішення щодо розподілу будинку та ділянки він не змінював. Після смерті батька позивач дізналася про наявність заповіту, виданого батьком на ім`я ОСОБА_2 на усе майно.

ОСОБА_1 вважала, що воля батька не була і не могла бути направлена на позбавлення її прав на спадщину, у зв`язку із чим заповіт, посвідчений 12 червня 2013 року, має бути визнаний судом недійсним.

Крім того, вона як непрацездатна донька ОСОБА_3 , незалежно від наявності заповіту, має право на обов`язкову частку у спадщині.

Також позивач вважала за необхідне визначити порядок поділу спадкового майна в натурі між спадкоємцями та визначити порядок користування земельною ділянкою.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила:

-визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 12 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т. М., реєстраційний номер 2360;

-визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 24/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м.

-визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 38/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень квартири АДРЕСА_2 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 1-1 -1-5; приміщення 2-5 квартири АДРЕСА_3 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року; приміщень квартири АДРЕСА_4 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири АДРЕСА_5 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 4-1 - 4-3 та на 1/6 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області;

-визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на: 76/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень квартири АДРЕСА_2 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири АДРЕСА_3 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року; приміщень квартири АДРЕСА_4 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири АДРЕСА_5 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року №№ 4-1 - 4-3; 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області;

-в порядку поділу спільного майна виділити ОСОБА_1 в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_1 у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м; 3-2 - кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 - санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 - жилої кімнати площею 13,1 кв. м; приміщень другого поверху на будинком літ «А», прибудовами «а1», «а3» у складі частини приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року № 3-5 - коридор площею 9,5 кв. м, 3-6 - житлова площею 45 кв. м, 3-7 - кладова площею 13,6 кв. м, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4;

-визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до другого варіанту порядку користування земельною ділянкою, визначеного висновком № 626 додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи від 24 вересня 2020 року (додаток № 2).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності; добудови, прибудови до будинку АДРЕСА_1 як такі, що будувались без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, мають ознаки самочинного будівництва; за наведених обставин, з урахуванням набуття ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою під забудовою, наявності позитивних висновків компетентних органів щодо можливості збереження та подальшої експлуатації реконструйованого будинку АДРЕСА_1 , фактичне використання реконструйованого будинку сторонами для власного проживання, суд вважав за можливе при вирішенні спору, визначенні складу спірного майна, визначенні часток сторін у майні та поділі цього майна виходити з наступного складу домоволодіння АДРЕСА_1 : приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № 1-1 - 1-5; приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року № 2-1 - 2-6; приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року № 3-1 - 3-7; приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № 4-1 - 4- 3; до правовідносин щодо виникнення та подальшого здійснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у зв`язку з прибудовою ОСОБА_1 двоповерхової прибудови, позначеної на технічному паспорті, складеному КП «ОМБТІ та РОН» 22 травня 2006 року, літ. «а2» у складі приміщень: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м, які виникли на початку 1980-х років та продовжувались після набрання чинності ЦК України, підлягають застосуванню наведені норми ЦК України та СК України; доведеними є доводи позивача про те, що вона власними силами та коштами за допомогою свого чоловіка та його родичів з дозволу своїх батьків здійснила прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м. Про це свідчать як пояснення сторін у справі, так і показання свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не заперечувала той факт, що батьки віддали ОСОБА_1 житлову кімнату, де вона мешкала разом з чоловіком та сином, до якої в подальшому було добудовано двоповерхову прибудову, якою на протязі всього часу з моменту будівництва до теперішнього часу користується ОСОБА_1 , та вказувала на те, що не заперечує, щоб зазначена частина залишалась у ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 не ставить питання про виселення ОСОБА_1 з займаного нею житла; отже, після здійснення ОСОБА_1 прибудови до будинку фактично він набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Таким чином, на підставі положень статей 357, 370 ЦК України позивач ОСОБА_1 має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності; відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 626 від 24 вересня 2020 року, складеного судовим експертом Голевим О., приміщення №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-6 у складі приміщень будинку АДРЕСА_1 , позначені у технічному паспортi будинку від 14 травня 2019 року, та приміщення, позначені на малюнку 5 у висновку № 612 від 23 січня 2020 року №№ 3-1, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3, складають частку в розмірі: 24/100 (6/25). Тобто частка ОСОБА_1 у спільному майні дорівнює 24/100 часток домоволодіння; суд відхилив доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо недоведеності позовних вимог в частині визнання права власності на збудовану ОСОБА_1 прибудову до будинку, з таких мотивів. З досліджених судом доказів та пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що для задоволення потреб її родини ОСОБА_2 у житлі здійснювала прибудову до будинку АДРЕСА_1 , зокрема, в глибині прибудинкової території побудувала житлові та господарські будівлі: літ. «Б» - житловий будинок, «В» - житловий будинок, «Г» - господарська будівля. Судом не встановлено надання батьками переваг жодній з дочок, отже за умови надання ОСОБА_3 у користування ОСОБА_2 та її родини частини будинку та частини земельної ділянки для особистого користування та здійснення будівництва, надання можливості здійснювати будівництво, є логічною та очевидною поведінка ОСОБА_3 щодо надання частини будинку, земельної ділянки та можливості збудувати собі житло й іншій дочці ОСОБА_10 ; відповідачем ОСОБА_2 протягом судового розгляду справи не надано суду письмових доказів щодо надання згоди батьками на будівництво для потреб її сім`ї інших споруд, як житлових, так і надвірних, а саме, трьох будинків літ. «Б», «В», «Г». Стороною відповідача ОСОБА_2 надано суду договір підряду № 12-1203 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 12 березня 2012 року щодо ремонтно-будівельних робіт (поточного ремонту) по комплексному пристосуванню (будівництво, переобладнанню, переплануванню) трьох приміщень площею 64,9 кв. м, 77 кв.м, 252 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, вказаний документ так само не містить інформацію, що на такі дії є письмова згода власника домоволодіння ОСОБА_3 ; з урахуванням того, за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 між сторонами не було спорів щодо порядку користування домоволодінням, права ОСОБА_1 на прибудову «а2» ніким не оспорювались, позивач після оформлення права власності на реконструйований будинок на ім`я ОСОБА_3 правомірно очікувала оформлення на неї 1/2 частки спірного будинку, до складу якої мала увійти зроблена нею прибудова «а2», про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 12 червня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 , вона не знала, про порушення своїх прав дізналась після смерті батька, позивачем не було пропущено позовну давність при зверненні до суду з вимогою про визнання за нею права приватної власності на 24/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22.06.2006 літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м; частка ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м. дорівнює 24/100 частин домоволодіння, отже, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входить 38/100 (100/100 - 24/100)/2) частин домоволодіння у складі приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5, позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року; приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень, позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 4-1 - 4- 3. Також до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входить 1/2 частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області ; оскільки за життя ОСОБА_4 не склала заповіту, то після її смерті залишилось троє спадкоємців першої черги: чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_10 , дочка ОСОБА_11 , які були зареєстровані та проживали разом з ОСОБА_4 на час її смерті, а отже вони прийняли спадщину. Таким чином кожен зі спадкоємців ОСОБА_4 отримав у спадщину по 1/3 частині спадкового майна, тому підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_4 право власності на: 38/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень квартири АДРЕСА_2 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири АДРЕСА_3 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року; приміщень квартири АДРЕСА_4 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червні 2006 року № 3-1 - 3-7; приміщень квартири АДРЕСА_5 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № 4-1 - 4- 3 та 1/6 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області.

Після смерті ОСОБА_3 , з урахуванням його частки у спільній власності на домоволодіння (38/100) та частки домоволодіння, отриманої у спадщину після смерті дружини ОСОБА_4 (38/300), залишилась спадщина у складі 38/75 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень квартири АДРЕСА_2 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири АДРЕСА_3 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року; приміщень квартири АДРЕСА_4 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року № 3-1 - 3-7; приміщень квартири АДРЕСА_5 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № 4-1 - 4- 3; крім того, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , з урахуванням його частки у спільній власності на земельну ділянку (1/2) та частки земельної ділянки, отриманої у спадщину після смерті дружини ОСОБА_4 (1/6), залишилась спадщина у складі 2/3 часток земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області; з огляду на досліджені судом докази: пояснення сторін, показання свідків, зміст відеозаписів за участю ОСОБА_3 , фотографій ділянки, доведеними є доводи позивача про те, що складення ОСОБА_3 12 червня 2013 року заповіту на ім`я ОСОБА_2 на усе належне йому майно, не відповідало внутрішній волі ОСОБА_3 , оскільки фактично домоволодіння АДРЕСА_1 було поділене в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ще за життя ОСОБА_3 . За таких обставин, заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений 12 червня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., підлягає визнанню недійсним на підставі частини другої статті 1257 ЦК України; у зв`язку з визнанням недійсним заповіту, частки кожного зі спадкоємців у спадщині після смерті ОСОБА_3 є рівними, а отже є законними та підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_3 на: 76/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 та 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області; відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 626 від 24 вересня 2020 року, приміщення № 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2-5, 3-43 у складі приміщень будинку АДРЕСА_1 , позначених у технічному паспорті будинку від 14 травня 2019 року, та приміщень, позначених на малюнку 5 в висновку № 612 від 23 січня 2020 року № 3-1, 3- 8,4-1, 4-2, 4-3 складають частку в розмірі: 1/2. З урахуванням фактично сформованого порядку користування, в складі всього домоволодіння АДРЕСА_1 , частка приміщень № 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2- 5, 3-4, становить: 49/100; з урахуванням того, що частка ОСОБА_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 дорівнює 186/300 (24/100 (або 72/300) + 38/300 + 76/300), тобто є більшою ніж 49/50, а приміщення, які ОСОБА_1 просить виділити їй у власність, не порушують порядку користування приміщеннями, можливо виділити в натурі ОСОБА_1 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (яка фактично була виділена їй за життя батьків): у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м; 3-2 - кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 - санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 - жилої кімнати площею 13,1 кв. м; приміщень другого поверху на будинком літ «А», прибудовами «а1», «а3» у складі частини приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року № 3-5 - коридор площею 9,5 кв. м , 3-6 - житлова площею 45 кв. м, 3-7 - кладова площею 13,6 кв. м, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4; відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 626 від 24 вересня 2020 року на розгляд суду експертом було запропоновано два варіанти користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , яке можливо встановити між двома співвласниками, пропорційно до їхніх часток у домоволодінні, що визначені у відповіді на питання № 3б; при першому варіанті порядку користування в особисте користування ОСОБА_1 пропонується виділити земельну ділянку площею 344 кв. м, що становить частку 49/100 від загальної площі земельної ділянки; в особисте користування ОСОБА_2 пропонується виділити земельну ділянку площею 358 кв. м, що становить частку 51/100 від загальної площі земельної ділянки. Графічно перший варіант порядку користування земельною ділянкою відображений на плані додатку № 1; другий варіант порядку користування пропонується з відступом від ідеальних часток співвласників, але який максимально наближений до фактично сформованого порядку користування з урахуванням варіанту виділу частини домоволодіння ОСОБА_1 , розглянутому при вирішенні питання № 3б. При цьому варіанті порядку користування в особисте користування ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 316 кв. м, що менше ідеальної частки 49/100 на 28 кв. м; в особисте користування ОСОБА_2 виділяється земельна ділянка площею 386 кв. м, що більше від ідеальної частки 51/100 на 28 кв. м. Графічно другий варіант порядку користування земельною ділянкою відображений на плані додатку № 2; оскільки відповідно до позовних вимог в редакції уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просила визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до другого варіанту порядку користування земельною ділянкою, визначеного висновком № 626 додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи від 24 вересня 2020 року (додаток № 2), приймаючи до уваги, що при цьому варіанті буде збережено порядок користування земельної ділянки що склався між сторонами, слід цю вимогу задовольнити.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішення не надано належну оцінку позиції викладеної стороною відповідача, не з?ясовані належним чином обставини щодо проживання ОСОБА_1 на території України, хоча зроблені відповідні запити до Державної прикордонної служби України, де зазначено, що позивач ОСОБА_1 більшу частину кожного року знаходилась за межами України, що остання під час розгляду даної справи у судді першої інстанції не оспорювала.

Як зазначає скаржниця, на час складення заповіту ОСОБА_3 належним чином керував своїми діями та усвідомлював їх значення, що й виклав в заповіті складеному 12 червня 2013 року який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. З часу складення заповіту до моменту відкриття спадщини пройшло більше трьох років і у ОСОБА_3 була можливість скасувати (відмінити) або скласти новий заповіт, чи звернутись до правоохоронних органів за захистом своїх порушених прав. Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_2 , яка за ним доглядала, піклувалась, постійно проводила з ним профіктично-лікувальні заходи в медичних установах, та після смерті проводила процедуру поховання, всі доказів щодо наведених фактів приєднані до матеріалів справи. Свідки сторони відповідача, а саме медичні працівники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 неодноразово наголошували на тому, що надаючи медичну допомогу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на протязі років, вони жодного разу не бачили у домоволодінні ОСОБА_1 та тих осіб, на яких позивачка посилається. Але судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано належної оцінки вищевказаним доводам.

Доводи скарги також мотивовано тим, що Листом від 16 лютого 2007 року №262/о Управління архітектури та містобудування Одеської міськради повідомило ОСОБА_3 про дозвіл на замовлення технічного висновку про стан конструкцій та можливість подальшої експлуатації реконструйованого жилого будинку літ. «А», а також прибудов літ. «а1», «а2», «а3», «а4», гаражу літ. «И» та навісу літ. «К». У 2007 році за замовленням ОСОБА_3 . СПД ОСОБА_14 було складено висновок про технічний стан конструкцій та можливість збереження та подальшої експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 . У 2010 році КП «Одеський міський землевпорядний центр» було складено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . У складі технічної документації з землеустрою міститься висновок управління архітектури та містобудування ОМР №396/08-К, відповідно до якого були погоджені до введення в експлуатацію житловий будинок «А, a1, а2, а3, а4», гараж літ. И, навіс літ. К за адресою АДРЕСА_1 . Головне управління МНС України в Одеській області, СЕС м. Одеси, Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя своїми листами погодили можливість збереження та подальшої експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 . 03 травня 2007 року Управління архітектури та містобудування ОМР надало висновок про можливість передання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 . 12 березня 2012 року ОСОБА_2 було укладено з ТОВ «БІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТ ГРУПП» договір підряду №12-1203 на виконання ремонтно-будівельних робіт, відповідно до якого підрядник зобов`язався, крім іншого, здійснити роботи по будівництву трьох приміщень, площею 64,9 кв. м., 77 кв. м., 252 кв. м. Вказані обставини, на думку скаржниці підтверджують той факт, що єдиним власником домоволодіння є ОСОБА_15 який самостійного проводив його реконструкцію та вказував в дозвільних документах тільки себе як власника. Ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 не були учасниками реконструкції спірного житлового будинку. У відповідності до дозвільних документів на які посилається суд, всі розрахунки щодо реконструкції проводились власником будинку ОСОБА_3 . Суд першої інстанції встановив обставини щодо реконструкції житлового будинку ОСОБА_1 тільки з показів свідків, без підтверджуючих документів, що суперечить вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України.

При цьому, ОСОБА_2 не заперечує того факту, що ОСОБА_1 має повне право отримати обов`язкову частку у спадковому майні, тому в цій частині не має ніяких заперечень, оскільки вказана вимога передбачена чинним законодавством.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т. М., Одеська міська рада, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що допитані свідки повідомили про відомі їм обставини життя родини ОСОБА_16 , однак, жоден зі свідків не підтвердив відсутність волевиявлення ОСОБА_3 щодо розпорядження належним йому майном на користь відповідача ОСОБА_2 , також жоден зі свідків не підтвердив доводи позовної заяви ОСОБА_1 про те, що відповідач шляхом омани вмовила батька підписати у нотаріуса заповіт під виглядом оформлення довіреності на розпорядження майном. Жоден зі свідків (окрім онука спадкодавця ОСОБА_5 , який також є сином позивача ОСОБА_1 , та, відповідно, може бути особою, зацікавленою у певному розгляду справи) не відносився до кола близьких друзів та родичів ОСОБА_17 , у зв`язку із чим логічним буде висновок про те, що спадкодавець навряд чи обговорював питання щодо розпорядження на випадок своєї смерті спірними будинком та земельною ділянкою зі сторонніми особами; з наданих позивачем відеозаписів розмов ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_3 у березні 2016 року не вбачається надання ОСОБА_3 однозначної вказівки щодо розпорядження належною йому спадщиною та спірним майном; при посиланні на те, що у ОСОБА_3 була катаракта на обидва віка, він нічого не бачив та не міг читати, ОСОБА_1 вимог про визнання заповіту недійсним за статтею 225 ЦК України не заявила, а також не заявляла про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи. Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що станом на 12 червня 2013 року (момент вчинення оспорюваного заповіту) ОСОБА_3 був неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними, також позивач не навела жодного іншого доказу про тимчасову недієздатність її батька в момент вчинення правочину; оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, заповіт підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, заповіт посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном, а позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведено, що при посвідченні вказаного заповіту у її батька ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення на вчинення оспорюваного правочину. З урахуванням наведеного, встановивши, що ОСОБА_3 виявив свою волю щодо розпорядження належним йому майном на випадок смерті, відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним; відповідно, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про визнання права власності, визначення порядку поділу спадкового майна в натурі між спадкоємцями та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного суду від 14 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволена частково: постанова Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишено без змін, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасована, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що при відмові у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, водночас, маючи передбачений законом обов`язок на перевірку доказів, з`ясування фактичних обставин справи та встановлення правовідносин, що виникли між сторонами, апеляційний суд зробив помилковий висновок, що всі інші позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання заповіту недійсним та фактично їх не переглянув, у зв`язку із чим постанову суду апеляційної інстанцій в цій частині скасовано, справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Розглянувши справу в межах частини, скасованої постановою Верховного Суду та направленої на новий апеляційний розгляд, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в цій частині, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що батьки сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 31 жовтня 1958 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_18 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У зв`язку із укладенням у 1979 році шлюбу із ОСОБА_6 , ОСОБА_18 змінила прізвище на « ОСОБА_19 », а в подальшому, після реєстрації розірвання шлюбу із ОСОБА_6 24 вересня 2013 року та укладенням шлюбу з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 змінила прізвище на « ОСОБА_22 ».

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 . Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Під час шлюбу з ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 09 січня 1969 року, виданого на підставі рішення виконкому Київської райради № 731 від 08 грудня 1968 року, було оформлено право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у складі одного житлового будинку.

Також на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №010303, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 04 вересня 1998 року, на ім`я ОСОБА_3 оформлена земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області.

Згідно з планом садибної ділянки АДРЕСА_1 , складеного 14 березня 1968 року, розташований на зазначеній ділянці будинок складався з двох житлових кімнат площею 13,1 кв. м, 17,1 кв. м, кухні площею 11,5 кв. м, коридору площею 3,9 кв. м та надвірних споруд.

22 квітня 2004 року ОСОБА_3 видав на ім`я ОСОБА_10 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андрющенко Л. Л., р/н 1159, якою уповноважив ОСОБА_21 , що проживала у АДРЕСА_1 , вести його судові справи в усіх судах загальної юрисдикції з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, з правом пред`явлення позову та ін.

16 вересня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Н. Ф. було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 , р/н НОМЕР_3 , відповідно до якого він заповідав належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 010303, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 04 вересня 1998 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області, в рівних частинах ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

27 лютого 2008 року ОСОБА_3 видав на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г. М., р/н 445, з правом приватизувати на його ім`я майно, одержувати належне йому майно та гроші тощо.

Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 , складеного 22 червня 2006 року КП «ОМБТІ та РОН», станом на момент інвентаризації домоволодіння складалось з: 1-1 - кухні площею 9,8 кв. м, 1-2 кладової площею 6,5 кв. м, 1-3 жилої кімнати площею 12,3 кв. м; 2-1 коридору площею 3,9 кв. м, 2-2 санвузлу площею 3,3 кв. м, 2-3 кухні площею 6,2 кв. м, 2-4 жилої кімнати площею 5,8 кв. м, 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв. м, приміщення другого поверху 2-6 жилої кімнати площею 23,7 кв. м; 3-1 тамбуру площею 2,0 кв. м, 3-2 кухні площею 10,3 кв. м, 3-3 санвузлу площею 6,0 кв. м, 3-4 жилої кімнати площею 13,1 кв. м, приміщень другого поверху 3-5 коридору площею 9,5 кв. м, жилої кімнати площею 45 кв. м, 3-7 кладової площею 13,6 кв. м.

Листом від 16 лютого 2007 року № 262/о Управління архітектури та містобудування Одеської міськради повідомило ОСОБА_3 про надання дозволу на замовлення технічного висновку про стан конструкцій та можливість подальшої експлуатації реконструйованого жилого будинку літ. «А» а також прибудов літ. «а1», «а2», «а3», «а4», гаражу літ. «И» та навісу літ. «К».

У 2007 році за замовленням ОСОБА_3 . СПД ОСОБА_14 складений висновок про технічний стан конструкцій та можливість збереження та подальшої експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Головне управління МНС України в Одеській області, СЕС м. Одеси, Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя своїми листами погодили можливість збереження та подальшої експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

У 2010 році КП «Одеський міський землевпорядний центр» складено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

У складі технічної документації з землеустрою міститься висновок управління архітектури та містобудування ОМР № 396/08-К, відповідно до якого були погоджені до введення в експлуатацію житловий будинок «А, а1, а2, а3, а4», гараж літ. И, навіс літ. К за адресою АДРЕСА_1 .

03 травня 2007 року Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради надало висновок про можливість передання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

12 березня 2012 року ОСОБА_2 укладений з ТОВ «БІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТ ГРУПП» договір підряду № 12-1203 на виконання ремонтно-будівельних робіт, відповідно до якого підрядник зобов`язався, крім іншого, здійснити роботи по будівництву трьох приміщень, площею 64,9 кв. м., 77 кв. м., 252 кв. м. За поясненнями ОСОБА_2 в судовому засіданні 10 січня 2022 року будівництво за цим договором не завершено, розрахунки не проводились.

12 червня 2013 року о 10:35 год приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т. М. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 , р/н НОМЕР_4 , відповідно до якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому по закону та на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . У заповіті також зазначено, що заповіт написаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 , ним прочитано та власноруч підписано.

Факт підписання заповіту саме ОСОБА_3 сторонами не оспорюється.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 19 січня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А. О. заведено спадкову справу № 01/2017 після смерті ОСОБА_3 .

Також на підставі заяви ОСОБА_1 від 03 травня 2017 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 397/2017 після смерті ОСОБА_4 .

Згідно із висновком судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи, складеним 23 січня 2020 року судовим експертом Голєвим О. А., на підставі виконаного аналізу матеріалів технічної інвентаризації, а так само виходячи з результатів зовнішнього огляду, досліджуваного домоволодіння, експертизою встановлено, що до будинку АДРЕСА_1 , право власності на який було оформлено на ім`я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 09 січня 1969 року, на момент проведення експертизи були виконані наступні прибудови та перебудови:

-до житлового будинку літ. «А» прибудовані прибудови: літ. а1; а2; а3; а4; а5; у тому числі в складі наступних приміщень: 1-1 кухня 9,8 кв. м; 1-2 комора 6,5 кв. м; 2-1 коридор 3,9 кв. м; 2-2 санузел 3,3 кв. м; 2-3 кухня 6,2 кв. м; 2-4 житлова 5,8 кв. м; 3-1 кухня 10,6 кв. м; 3-2 кухня 10,3 кв. м; 3-3 санузел 2,9 кв. м; 3-3 коридор 2,8 кв. м; 3-8 санузел 3,0 кв. м; 4-1 житлова 14,2 кв. м; 4-2 санузел 2,2 кв. м; 4-3 кухня 3,4 кв. м;

-над житловим будинком літ. «А» та прибудовами літ. «а1»; «а2» надбудований другий поверх, у тому числі в складі наступних приміщень: 2-6 житлова 23,7 кв. м; 3-5 коридор 9,5 кв. м; 3-6 житлова 45,0 кв. м; 3-7 комора 13,6 кв. м.

Крім того, в глибині прибудинкової території побудовані житлові та господарські будівлі: літ. «Б» - житловий будинок, «В» - житловий будинок, «Г» - господарська будівля, «Д» - блок санітарних та господарських будівель.

Зведені в період з 1968 по 2019 року прибудови, надбудови до житлового будинку літ. «А», а так само інші споруди на території домоволодіння на дату проведення експертизи числяться як об`єкти самочинного будівництва.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи № 612 від 21 березня 2020 року добудови (прибудови, перебудови) до будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та можуть експлуатуватись за цільовим призначенням. Дослідження проводилось виключно для житлового будинку літ. «А», а так само прибудованих та надбудованих до нього будівель.

Також у вказаному висновку зазначено, що добудови (прибудови, перебудови) до будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та можуть експлуатуватись за цільовим призначенням.

При вирішенні шостого питання експерт зробив висновок, що існує технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити ОСОБА_1 у власність частку домоволодіння АДРЕСА_1 у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року: 2-1 коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-5 жилої кімнати 17,3 кв. м; 2-6 житло кімнати площею 23,7 кв. м; 3-2 кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 жилої кімнати площею 13,1 кв. м.

На розгляд суду запропоновано два варіанти користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , яке можливо встановити між двома співвласниками, частки яких у праві власності на будинок є рівними. Обидва варіанти порядку користування земельною ділянкою розроблені з урахуванням варіанту розподілу домоволодіння, який розглядався при вирішенні шостого питання, а так само з урахуванням фактичного порядку користування по земельній ділянці, що склався станом на дату проведення експертизи.

24 вересня 2020 року судовим експертом Голєвим О. А. складено висновок № 626 додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи.

В зазначеному висновку додаткової експертизи експерт, зокрема, зазначив, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва існує технічна можливість виділити співвласнику домоволодіння АДРЕСА_1 у власність, в якості самостійного об`єкту нерухомості частку у житловому будинку літ. «А» у складі наступних приміщень першого поверху, позначених у технічному паспорті будинку від 14 травня 2019 року: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, та приміщень другого поверху № 3-7 та 3-7-2 (які утворюються після перепланування існуючих приміщень № 3-5, 3-6, 3-7) див. малюнок 4 дослідницької частини).

Розрахунок частки приміщень відповідно до варіанту «а» та «б» третього питання виконувався з урахуванням фактично існуючого на сьогодні складу приміщень житлового будинку літ. «А»

а) Приміщення №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-6 у складі приміщень будинку АДРЕСА_1 , позначених у технічному паспорті будинку від 14 травня 2019 року, та приміщень, позначених на малюнку 5 в висновку № 612 від 23 січня 2020 року №№ 3-1, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3, складають частку в розмірі 24/100 (6/25).

З урахуванням фактично сформованого порядку користування, в складі всього домоволодіння АДРЕСА_1 , частка приміщень №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, становить 24/100 (6/25).

б) Приміщення №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2-5, 3-4; у складі приміщень будинку АДРЕСА_1 , позначених у технічному паспорті будинку від 14 травня 2019 року, та приміщень, позначених на малюнку 5 в висновку № 612 від 23 січня 2020 року №№ 3-1, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3; складають частку в розмірі: 1/2.

З урахуванням фактично сформованого порядку користування, в складі всього домоволодіння АДРЕСА_1 частка приміщень №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 3-2, 3-3, 3-4, частина приміщень 3-5, 3-6, 3-7, які розташовані над приміщеннями 2-5, 3-4, становить: 49/100.

Частка співвласника, якому пропонується виділити приміщення 2-5, 3-2, 3-3, 3-4, частину приміщень 3-5, 3-6, 3-7, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4, в домоволодінні у складі приміщень будинку АДРЕСА_1 , позначених у технічному паспорті будинку від 14 травня 2019 року та на малюнку 5 у висновку № 612 від 23 січня 2020 року №№ 1-1, 1-2, 1-3, 2-5, 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, 4-1, 4-2, 4-3, яка визначена у відповіді на 4 питання, становить: 31/100.

Частка у розмірі 31/100 не перевищує часток: а) 1/2 та б) 3/8, тому компенсація не визначається.

Судом досліджені надані позивачем відеозаписи розмов ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_3 у березні 2016 року, тобто майже через 3 роки після складення оспорюваного заповіту, прийнятих та досліджених судом за клопотанням представника позивачки за відсутності заперечень з боку відповідача та її представника:

-на першому відео Ляйбер Ю. В. вказувала на те, що коли ОСОБА_2 займається оформленням документів на будинок, вона ( ОСОБА_1 ) не має про це ніякої інформації і, якщо вона цікавиться цим питанням, крім погроз та образ нічого не чує, заявляє про те, що ОСОБА_2 її побила, на що ОСОБА_3 відповів, що він нічого не хоче, він дав документи, сказав: «Ви сестри ви і рішайте», вказав що ОСОБА_23 (син ОСОБА_2 ) привів людину, котра переміряла ділянку під будинком, сторони погодились з цим, попросив залишити його в спокої, вказав що видав довіреність напополам на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-на другому відео на пропозицію ОСОБА_1 батькові зробити довіреність на її сина ОСОБА_24 для того, щоб він міг самостійно оформити право власності на 1/2 частину будинку незалежно від ОСОБА_2 ОСОБА_3 погодився та відповів, що поговорить про це з ОСОБА_2 .

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання права власності, поділу спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до ст. 22 КпШС (станом на час оформлення на ім`я ОСОБА_3 права власності на домоволодіння та земельну ділянку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ст. 101 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 4 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

В той же час відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Переглядаючи справу в апеляційному порядку в частині направлення її на новий апеляційний розгляд, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо позовних вимог про визнання права власності

Так, звертаючись до суду із позовом, з урахуванням остаточних позовних вимог (том 4: а.с. 240-240г), ОСОБА_1 просила суд:

1.визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 24/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень прибудови, позначеної на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року літ. «а2»: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м.

2.визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- 38/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень квартири АДРЕСА_2 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 1-1 -1-5; приміщення 2-5 квартири АДРЕСА_3 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року; приміщень квартири АДРЕСА_4 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири АДРЕСА_5 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 4-1 - 4-3;

- 1/6 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області;

3.визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на:

-76/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1 у складі: приміщень квартири АДРЕСА_2 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року № № 1-1 - 1-5; приміщення 2-5 квартири АДРЕСА_3 , позначеного на технічному паспорті на домоволодіння від 22 червня 2006 року; приміщень квартири АДРЕСА_4 , позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року №№ 3-1 - 3-7; приміщень квартири АДРЕСА_5 , позначених на технічному паспорті на домоволодіння від 10 липня 2020 року №№ 4-1 - 4-3;

- 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 1 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про виникнення у ОСОБА_1 права особистої приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у зв`язку із здійсненням останньою прибудови.

Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції формально послався на положення ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 175 СК України, ч. 4 ст. 368 ЦК України, неправильно застосувавши зазначені норми до встановлених обставин справи.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, саме на позивача покладено обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Водночас суд встановив факт здійснення прибудови та вкладення власних коштів ОСОБА_1 виключно на підставі показань свідків та пояснень сторін, без надання належних і допустимих письмових доказів, які б підтверджували наявність дозвільної документації на будівництво; обсяг виконаних робіт; прийняття об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку тощо.

Суд не врахував, що розмір часток у праві власності на нерухоме майно визначається виходячи з характеристик будинку та його складу на момент проведення технічної інвентаризації і оформлення правовстановлювальних документів.

Факт здійснення будівельних робіт саме ОСОБА_1 не є доведеним належними та допустимими доказами.

Висновок експерта щодо визначення 24/100 часток не може бути самостійною підставою для виникнення права власності, оскільки експерт лише здійснює технічний розрахунок, але не встановлює юридичний факт набуття права.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів виникнення у ОСОБА_1 права особистої приватної власності на спірне домоволодіння у зв`язку із здійсненням прибудови матеріали справи не містять, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині є передчасним та таким, що ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на об`єкти нерухомості в порядку спадкування після смерті матері та батька, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо складу спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка спірного домоволодіння. Оскільки за життя ОСОБА_4 заповіту не склала, спадкування після її смерті відбулося за законом. Спадкоємцями першої черги відповідно до статті 1261 ЦК України є: чоловік ОСОБА_3 та доньки - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

За таких обставин кожен із спадкоємців набув по 1/6 частині спірного майна (1/2 : 3 = 1/6).

У цій частині висновки суду першої інстанції є правильними по суті, однак помилковими в частині визначення розміру частки, що підлягає визнанню за ОСОБА_1 , оскільки суд безпідставно виходив із 1/3 частини від усього об`єкта, а не від спадкової маси у розмірі 1/2.

Суд виходить з того, що не проживання ОСОБА_1 на час смерті матері в спірному будинку не доведено, за адресою спірного будинку вона зберігала реєстрацію, факт проживання разом із спадкодавцем не спростований, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у складі належних йому: 1/2 частки домоволодіння (як частки у спільній сумісній власності подружжя); 1/6 часток домоволодіння, отриманих ним у спадщину після смерті дружини; земельної ділянки.

12.06.2013 ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно - ОСОБА_2 . Зазначений заповіт є чинним, оскільки постановою Одеського апеляційного суд від 14.03.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено. Постановою Верховного Суду від 14.12.2023 зазначене рішення в цій частині залишено без змін.

Отже, спадкування після смерті ОСОБА_3 відбувається за заповітом.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України право на обов`язкову частку мають непрацездатні діти спадкодавця, які спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом.

Колегія суддів враховує, що факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька встановлений та відповідачка ОСОБА_2 у цій частині позов не заперечує.

За правилами спадкування за законом частка ОСОБА_1 після смерті батька становила б 1/3 (за наявності двох дітей та відсутності дружини). Відтак розмір обов`язкової частки в будинку від частки майна батька складає 1/6 частину від належного спадкодавцю майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки ОСОБА_1 має право:

-на 1/6 частку спірного домоволодіння - у порядку спадкування після смерті матері;

-на 1/6 частку від будинку, що належав ОСОБА_3 , - у порядку реалізації права на обов`язкову частку.

При цьому встановлено, що протягом часу будинок був добудований, та у складі містить приміщення та надвірні споруди, що за життя спадкодавця не були прийняті до експлуатації, а також самочинні споруди.

Враховуючи, що право на самочинні споруди та приміщення не можуть бути об`єктом права власності, то в порядку спадкування визначається право на частину будинку, який в цілому складається з будівель та споруд, які включені до правовстановлювальних документів (а.с.138,т.3), а саме: житловий будинок під літ.»А», який складається з житлових кімнат: площею, 12,3 кв.м., 13,1 кв. м, 17,1 кв. м, та надвірних споруд: І - мостіння, №3-4 огорожі, розташованого на земельній ділянці площею 1096 кв.м. по фактичному користуванню.

Решта прибудов має статус самочинних, в тому числі і надвірні споруди під літ. «И,К», які спадкоємці вправі здати до експлуатації у встановленому законом порядку.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташованої на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №010303, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 04 вересня 1998 року, на ім`я ОСОБА_3 оформлена земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» кожен громадянин України має право скористатися своїм особистим правом на безоплатне отримання земельних ділянок у власність.

Особливостями інституту приватизації є те, що він визначає вільне, одноразове відчуження земельних ділянок державної або комунальної власності на користь громадян.

Виходячи з норм земельного законодавства, право на приватизацію є особистим правом окремого громадянина і реалізується ним самостійно, відповідно земля, отримана в результаті реалізації такого права, є особистою приватною власністю такого громадянина, що скористався своїм правом.

Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року у справі № 6-98 цс11.

Отже приватизована ОСОБА_3 земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, розташованої на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області є його особистою власністю, відтак частка з врахуванням обов`язкової частки ОСОБА_1 у цьому майні складає 1/4 частину.

Щодо позовних вимог про поділ спільного майна

У відповідності до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Встановлено, що в порядку поділу спільного майна ОСОБА_1 просила виділити їй в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_1 у складі наступних приміщень, позначених на технічному паспорті будинку від 22 червня 2006 року: 2-1 - коридору площею 3,9 кв. м; 2-2 - санвузлу площею 3,3 кв. м; 2-3 - кухні площею 6,2 кв. м; 2-4 - жилої кімнати площею 5,8 кв. м; 2-5 - жилої кімнати площею 17,3 кв. м; 2-6 - жилої кімнати площею 23,7 кв. м; 3-2 - кухні площею 10,3 кв. м; 3-3 - санвузлу площею 6 кв. м; 3-4 - жилої кімнати площею 13,1 кв. м; приміщень другого поверху на будинком літ «А», прибудовами «а1», «а3» у складі частини приміщень, позначених на технічному паспорті домоволодіння від 22 червня 2006 року № 3-5 - коридор площею 9,5 кв. м, 3-6 - житлова площею 45 кв. м, 3-7 - кладова площею 13,6 кв. м, розташованих над приміщеннями 2-5, 3-4.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів прийняття вищевказаного спірного майна в саме в такому складі до експлуатації, тому воно не може бути предметом поділу.

З цих підстав вимоги про реальний поділ задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою

Колегією суддів встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 ґрунтуються на другому варіанті висновку №?626 додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи від 24 вересня 2020 року, складеного на прохання позивача з урахуванням її припущених часток у спірній ділянці.

Водночас, у ході розгляду справи апеляційним судом частки ОСОБА_1 у земельній ділянці змінені, і з урахуванням встановленого розподілу запропонований експертом порядок користування не відповідає фактичним правам сторін і не може бути реалізований без порушення прав інших співвласників.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є частково обґрунтованими.

Разом з тим, посилання ОСОБА_2 на те, що судом першої інстанції належним чином не з`ясовано обставини щодо проживання ОСОБА_1 на території України, незважаючи на здійснені запити до Державної прикордонної служби України, з яких вбачається, що позивачка ОСОБА_1 більшу частину кожного року знаходилась за межами України безпідставними, оскільки перебування за кордоном не припиняє спадкових прав, при цьому сама відповідачка ОСОБА_2 як в суді першої так і апеляційної інстанції, визнала право ОСОБА_1 на отримання обов`язкової частки у спадковому майні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є частково доведеною, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, поділу спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову в цій частині.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 січня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, поділу спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати, ухвалити нове.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 , що зазначений на плані під літ. «А», та складається з житлових кімнат: площею 12,3 кв.м., 13,1 кв.м, 17,1 кв.м, надвірних споруд: І - мостіння, №3-4 огорожі, розташованого на земельній ділянці площею 1096 кв.м. по фактичному користуванню в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,44 га, що розташована на території Таїровської селищної ради, поле № НОМЕР_2 ділянка № НОМЕР_1 , Овідіопольського району Одеської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

Р.Д. Громік