Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2805/25

Номер провадження: 2/511/117/26

13 березня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання Дьяків В.В.,

зв участю:

представника позивача- Бугера С.Ю. (дистанційно)

відповідача- ОСОБА_1 ,

представника відповідача-адвоката Домущі В.С. (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст заявлених позовних вимог.

20.08.2025 року представник позивача Романенко Михайло Едуардович, який діє як самопредставник, звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 200206065 від 01.02.2015 року у загальному розмірі 46009,17 грн., яка складаєтьсят з: суми заборгованості 35152,93 грн., суми інфляційних втрат - 7687,7 грн., суми 3% річних 3169,54 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200206065 щодо кредитування відповідно до умов якої Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 17000,00 грн. з встановленим строком користування з 07.06.2014 по 01.02.2020, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитом.

ТОВ «Діджи Фінанс» 20.07.2020 на підставі договору №7_БМ із ПАТ «Банк Михайлівський» укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №200206065.

Позивач зазначає, що Банком було виконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином, тоді як ОСОБА_1 порушила його умови щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому станом на

31.07.2025 року загальний розмір кредитної заборгованості відповідача становить 35152,93 грн, з яких: 11641,74 грн. - заборгованість за кредитом та 23511,19 грн. - заборгованість за відсотками.

Окрім того, позивачем було здійснено нарахування збитків з урахуванням 3% річних у розмірі 3169,54 грн. та нарахування інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 7687,70 грн.

Зважаючи на викладене, ТОВ «Діджи Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 загальну заборгованість за договором №200206065 від 01.02.2015 в розмірі 46009,17 грн.

У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Процесуальні дії суду та заяви/клопотання сторін.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.08.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та призначено судове засідання (а.с.53)

09.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Домущі Василя Сергійовича, діючого на підставі Ордеру ВН №1591160 від 09.10.2025 року надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.66).

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.10.2025 року заяву адвоката задоволено та надано можливість прийняття участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції з власних технічних засобів (а.с.68)

17.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Домущі Василя Сергійовича, діючого на підставі Ордеру ВН №1591160 від 09.10.2025 року надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с.70-72)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.10.2025 року визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою (а.с.79)

17.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенка Михайла Едуардовича надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (а.с.83)

08.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Домущі Василя Сергійовича, надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (а.с.88)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.01.2026 року ПОВТОРНО визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою (а.с.100-101)

06.02.2026 року через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Вакуленко Валентини Михайлівни надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.105).

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.02.2026 року заяву представника позивача задоволено та надано можливість прийняття участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції з власних технічних засобів (а.с.112)

09.03.2026 року через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Бугера Софії Юріївни надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.119-120).

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.03.2026 року заяву представника позивача задоволено та надано можливість прийняття участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції з власних технічних засобів (а.с.126)

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача Бугера С.Ю., перебуваючи в режимі відеоконференції. Позовні вимоги підтримала в повному обстязі, просила поновити строк позовної давності для подання позову та задовольнити позовні вимоги, з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача адвокат Домущі В.С., який перебував в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав свою заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що сам позивач у своїй позовній заяві, ПАТ «Банк Михайлівський» надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 17 000 грн, зі строком користування з 07.06.2014 року по 01.02.2020 року. Водночас позивач пояснює пропуск строку звернення до суду тим, що нібито тривалий час тривав судовий розгляд щодо визнання нікчемним договору факторингу, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», за результатами чого нібито лише згодом було відновлено право вимоги. Зокрема, позивач посилається на наказ Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 30.05.2016 № 37, яким затверджено результати проведеної перевірки правочинів, наведених в Акті про проведення перевірки правочинів від 30.05.2016 № 1, відповідно до якого визнано нікчемним договір факторингу від 19.05.2016 № 1905, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда». Вказаний договір передбачав відступлення ТОВ «ФК «Плеяда» прав вимоги до боржників, які надалі, за договором факторингу від 20.05.2016 № 1, були відступлені на користь ТОВ «ФК «Фагор». Посилаючись на нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, позивач намагається обґрунтувати неможливість своєчасного звернення до суду, з огляду на положення ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також як сам зазначає позивач у своїй позовній заяві, 20 липня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» було набуте право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7-БМ від 20.07.2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року. Факт укладення зазначеного договору та правомірність переходу права вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, якою ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», у тому числі і за кредитним договором, який є предметом розгляду у даній справі. Додатком до зазначеного договору є Реєстр кредитних договорів, право вимоги за якими було відступлено новому кредитору. До позовної заяви позивачем надано витяг з додатку 1 до договору № 7-БМ від 20.07.2020 року, в якому, серед іншого, наведено інформацію щодо суми заборгованості відповідача станом на дату укладення договору. Додатком до зазначеного договору є Реєстр кредитних договорів, право вимоги за якими було відступлено новому кредитору. До позовної заяви позивачем надано витяг з додатку 1 до договору № 7-БМ від 20.07.2020 року, в якому, серед іншого, наведено інформацію щодо суми заборгованості відповідача станом на дату укладення договору. У даному випадку таким моментом є дата завершення строку користування кредитними коштами 01.02.2020 року, адже саме з цієї дати у кредитора виникло право вимагати повернення заборгованості у повному обсязі. Відповідно, трирічний строк позовної давності спливає 01.02.2023 року. Позов же подано 20.08.2025 року, тобто через два роки і шість з половиною місяців після спливу строку позовної давності. Таким чином, з огляду на пряму норму ст. 262 ЦК України, укладення договору відступлення права вимоги не поновлює перебіг позовної давності, а отже, позивач звернувся до суду з пропуском установленого законом строку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримала свого представника, при цьому зазначила, що вона є законослухняною громадянкою, та була готова повністю виплатити кредит, але внаслідок того, що ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» став банкрутом, вона не могла здійснити свої зобов`язання. Також вона сплачувала гроші за вимогами колекторських товариств, які постійно їй телефонували та погрожували. Просила суд, прийняти справедливе рішення відповідно до закону. Про те, що для виконання кредитних зобов`язань, їй необхідно було звернутися до державного фонду гарантування вкладів, їй не було відомо.

Заслухавши доводи сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

1. Щодо укладання кредитного договору.

З матеріалів справи, судом встановлено, що 01.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду у формі заяви (оферти) №200206065 про укладення кредитного договору та про укладення договору про надання та використання платіжної картки. За умовами якої сума кредиту 17000,00 грн., з встановленим строком користування з 07.06.2014 по 01.02.2020 року, розмір процентної ставки за кредитом - 0,0001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,0%, яка нараховується з 4 місяця строку дії кредитного договору, сукупна вартість кредиту - 47,47% річних. За умовами заяви ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський», що буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору. (а.с.28)

На підтвердження погодження умов кредитного договору №200206065 від 01.02.2015 року до позову долучено підписані власноручним підписом ОСОБА_1 анкету №1198088, в якій зазначено загальну інформацію про кредит, строк, мета кредиту; графік платежів до кредитного договору №200206065; довідку про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту; згоду суб`єкта на обробку персональних даних від 01.02.2015 року (а.с. 30,31,32).

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач не здійснювала платежі протягом строку дії кредитного договору.

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, загальна сума заборгованості становить 35152,93 грн, з яких: 11641,74 грн. - заборгованість за кредитом; 23511,19 грн. - заборгованість за відсотками, 3169,54 грн - 3% річних; 7687,70 грн. - інфляційні витрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань (а.с.33)

Відповідачка ОСОБА_1 не заперечує про наявність кредитних зобов`язань перед ПАТ «Банк Михайлівський» та вказує, що кредитні зобов`язання перед Банком нею виконувались на вимоги Фінансових компаній «Фагор» та «Плеяда» в повному обсязі. Проте, враховуючи дату укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 та судове рішення Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, відсутні підстави стверджувати про належне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 01.02.2015 належному кредитору.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В порядку ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Сторонами було дотримано усіх вимог законодавства, тому договір вважається укладеним та підлягає виконанню обома сторонами.

2.Щодо відступлення права вимоги за договором факторингу.

У пункті 1 ч.1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» уклали Договір № 7_БМ про відступлення права вимоги, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року. За змістом пункту 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим Договором.

Як вбачається з витягу реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №20006065 від 01.02.2015 складає 46009,17 грн., Наданий позивачем реєстр договорів є неналежної якості та такий, що унеможливлює встановити у зв`язку з чим стягнуто заборгованість. (а.с.35-36)

ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується також постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16

Варто зазначити що, зобов`язання було виконано відповідачем до набрання чинності постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/11298/16, що була винесена лише 01.07.2021 року.

Відповідно до п. 3 Договору, в якому зазначено, що новий кредитор зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів повідомити Боржників про відступлення прав вимоги з дня настання Відкладної обставини відповідно до п. 16.1 цього договору.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази направлення претензії на адресу ОСОБА_1 . Доказів того, що відповідачем була отримана претензія матеріали справи не містять.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні.

Суд вважає, що всі подальші обставини, в тому числі і судові справи, пов`язані з розглядом позову ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності договорів факторингу, результатом яких стало рішення про зобов`язання ТОВ «ФК» Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договорів факторингу, не може вважатись правовою підставою для повторного покладення на відповідача обов`язку по сплаті кредитної заборгованості.

Правове обґрунтування.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначено у ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої цієї статті).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Ст. 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного договору №200206065 від 01.02.2015 року, договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року, беручи до уваги, що позивачем не надано достатніх доказів щодо виникнення зобов`язання з укладеного договору та їх неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо правових підстав для застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» (далі Закон №540-ІХ) розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12, яким передбачено, що строки, визначені, зокрема, статтями 257,25 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи те, що на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено та який діє на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, то позивач звернувшись до суду з цим позовом 20.08.2025 року, просить стягнути кошти за договором від 01.02.2015 року, проте у позивача виникло право вимоги на підставі договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року, тобто у межах продовженого Законом №540-ІХ строку давності, оскільки строк позовної давності не сплинув.

Отже доводи представника відповідача про те, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, спростовано судом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Діджи Фінанс» не доведено належними та допустимими доказами, щодо наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №200206065 від 01 лютого 2015 року у загальній сумі 46009,17 грн., а тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-81,141,263-265, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею - 18 березня 2026 року.

Суддя С. І. Гринчак