Справа № 344/6020/24
Провадження № 2/344/263/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Мрічко Н.І., Чабанюк Ю.Б., Семенюка А.В.,

за участю сторін:

представників позивача: Неште А.І., ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача: Пітеляк В.Я., Попович В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Неште Алла Іванівна звернулася в інтересах ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є власницею квартири у житловому будинку АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру належить позивачці на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. 07.07.2023 року, за реєстровим № 4992 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 07.07.2023 року приватним нотаріусом Квочак Л.Т., номер запису про право власності №50923928, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 338451356 сформованим приватним нотаріусом Квочак Л.Т. 08.07.2023 року.

Сусідня квартира АДРЕСА_2 , належить відповідачу ОСОБА_4 . Право власності на квартиру АДРЕСА_3 у житловому будинку належить відповідачці на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченому приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. 14.02.2014 року за реєстровим № 932 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., номер запису про право власності № 4677985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що" підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 077 сформованим 06.11.2023 року.

Дані квартири у житловому будинку не відносяться до квартир у багатоквартирному будинку. Житловий будинок з двома квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 відноситься до зблокованого житлового будинку, який є житловим будинком квартирного типу, що складається з двох квартир, кожна з яких мала би мати безпосередній вихід на приквартирну ділянку. Проте, земельна ділянка, на якій розташований даний житловий будинок, належить на праві приватної власності відповідачу. А саме, земельна ділянка площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :20:001:0106. Право власності на земельну ділянку належить відповідачу на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченому приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською M.М. 14.02.2014 року за реєстровим № 935 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., номер запису про право власності № 4679463, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав сформованим 11.10.2023 року. Попередніми власниками квартири АДРЕСА_3 були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 332 від 25.08.2004 року. Приватизація земельної ділянки площею 0,0251 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд здійснювалася гр. ОСОБА_5 на підставі технічного звіту по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки та оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_4 . Дана документація розроблялася у 2004 році Івано-Франківською філією Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Однією із складових даної документації був план земельної ділянки із нанесенням житлової будівлі споруди, який також підтверджує розташування квартири в житловому будинку Позивача на даній земельній ділянці.

Попередня власниця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_8 , яка продала дану квартиру позивачці, набула її у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 6-849 від 10 серпня 2007 року успадкувавши 1/2 вищевказаної квартири від своєї матері ОСОБА_9 , яка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 1997 року, укладеного між ОСОБА_10 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , купила квартиру АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування частки квартири від 14 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_12 і ОСОБА_8 остання набула 1/2 частку вищевказаної квартири. Також попередня власниця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_8 у 2012 розу зверталася до Івано-Франківського міського суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_5 управління Держкомзему в м. Івано-Франківську про визнання незаконним рішення та визнання недійсним держаного акту. Проте, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012 у позові їй було відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року у справі № 0907/7979/2012 рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року залишено без змін.

Звернувшись до проектної організації ТОВ «Юридично Земельний Центр ІФ» у жовтні 2023 року, для здійснення геодезичної зйомки, з метою приватизації земельної ділянки під квартирою у житловому будинку, позивачка дізналася про те, що земельна ділянка уже приватизована і на даний час належить відповідачу.

Саме під час відведення земельної ділянки площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :20:001:0106 відповідачем 2 - органом місцевого самоврядування - Івано-Франківською міською радою, було допущене грубе порушення процедури відведення земельної ділянки, не враховано наявність на даній земельній ділянці іншої квартири у житловому будинку, що призвело до одноосібної передачі у власність земельної ділянки, яка знаходилася у спільному користуванні двох власників об`єкта нерухомості.

Зазначається, що ОСОБА_5 було видано Державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га № 98 від 12 вересня 2005 року на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року. Видача державного акта на земельну ділянку, передбачену для обслуговування двох квартир у житловому будинку за єдиною адресою: АДРЕСА_6 , здійснювалася тільки власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 призвело до порушення прав власника іншої квартири, яка знаходиться в одному житловому будинку.

На даний час новий власник квартири АДРЕСА_5 у житловому будинку позивачка ОСОБА_13 не може набути у власність свою частину земельної ділянки, оскільки уся ділянка передана ОСОБА_5 , яку у подальшому він продав відповідачу 1 ОСОБА_4 . Також позивачка не може здійснювати будь-які необхідні будівельні та інші роботи щодо обслуговування своєї квартири, оскільки відповідач не дозволяє їй здійснювати ці роботи стверджуючи, що вся земельна ділянка є власністю відповідача і на підтвердження цього представляє витяг з ДРРП.

Відповідно до висновку судового експерта Худака Миколи Ярославовича, за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024 року, яке проводилося за заявою адвоката Неште А.І., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 (яка належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_14 ) розташовується на земельній ділянці площею 0,0251, кадастровий номер :20:001:0106, яка належить на праві приватної класності ОСОБА_4 . У додатках № 1 та № 2 до вказаного висновку графічно зображено розташування меж земельної ділянки площею 0,0251, кадастровий номер :20:001:0106 та житлового будинку АДРЕСА_6 . Крім того, як встановлено експертом із результатів дослідження, частки співласників у земельній ділянці з кадастровим номером :20:001:0106, площею 0,0251 га, пропорційно до часток співвласників у житловому будинку становлять: для власника квартири АДРЕСА_3 ( ОСОБА_4 ) - 55/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0138 га; для власника квартири АДРЕСА_5 ( ОСОБА_15 ) - 45/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0113 га. А також у висновку експерта визначена площа 23 кв.м., земельної ділянки, яка повинна залишатися у спільній власності обох користувачів.

На даний час позивачка обмежена у розпорядженні своєю власністю - квартирою у житловому будинку для здійснення її реконструкції, так як у неї відсутні дані права власності на земельну ділянку, на якій розміщена її житлова нерухомість. А також існує перешкода у користуванні власним нерухомим майном у зв`язку з відсутністю безперешкодного проходу, проїзду, завезення будівельних матеріалів до її нерухомості. Фактично позивачка повністю позбавлена будь-яких прав на користування земельною ділянкою, оскільки її квартира у блочному житловому будинку розміщена на земельній ділянці іншого землевласника відповідача ОСОБА_4 , що також підтверджується висновком судового експерта Худака М.Я.

Виникає питання щодо володіння землею новим власником нерухомого майна у зв`язку з невирішеним питанням про перехід права на землю шляхом укладення сторонами угоди про відчуження нерухомого майна та окремої цивільно-правової угоди щодо долі земельної ділянки, на якій таке майно розташоване, з урахуванням балансу інтересів як власника житлового будинку, так і власника земельної ділянки, на якій розташована нерухомість. У такому випадку до нового власника вочевидь переходить право на частину земельної ділянки, на якій розташоване придбане нерухоме майно та на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування цього нерухомого майна.

Позивачка вважає, що відповідачем 2 порушене її право, як теперішнього власника квартири АДРЕСА_5 у житловому будинку, так як органом місцевого самоврядування при наданні дозволу і затверджені документації із землеустрою не досліджено питання наявності на земельній ділянці двох квартир, які на ній розташовані, що призвело до порушення прав нерухомого майна та земельної ділянки які пов`язані нероздільно. Відповідачем 3, колишнім власником квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 , умисно приховано інформацію щодо наявності іншої квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 , при розробленні документації із землеустрою та поданні її на затвердження.

Позивачка вважає, що строки позовної давності не пропущено, так як вона стала власником квартири у житловому будинку 07.07.2023 року. У жовтні 2023 року проектною організацією підготовлено кадастровий план земельної ділянки для приватизації і саме тоді позивачка дізналася про її порушене право щодо користування земельною ділянкою, на якій розташовується її квартира у житловому будинку. Позивачка вперше виявила порушення свого права, як законного власника на земельну ділянку під власним житловим майном - квартирою у житловому будинку, після здійснення зйомки проектною організацією, яка і виявила зареєстровану земельну ділянку площею 0,0251, кадастровий номер :20:001:0106 в ДЗК.

Вказується на те, що незаконне рішення відповідача 2 - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про передачу земельної ділянки відповідачу 3 ОСОБА_5 породило ряд незаконних дій, а саме оформлення Державного акту на право власності на землю, на піставі якого було укладено Договір купівлі-продажу № ВТР 116757 від 14.02.2014 року, реєстрація права власності на земельну ділянку у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Зважаючи на вище наведене, сторона позивача просить:

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року у частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0251 га по АДРЕСА_6 .

Визнати недійсним державний акт серія ІФ № 062038 від 12 вересня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0251 га, по АДРЕСА_6 , виданий ОСОБА_5 .

Визнати недійсним та скасувати Договір купівлі-продажу земельної ділянки № ВТР 116757 від 14.02.2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 935, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. на земельну ділянку площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площею 0,0251 га, кадастровий номер :20:001:0106, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 01.

Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Відповідачем - Івано-Франківською міською радою подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач 2 не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачка ОСОБА_13 є власницею квартири АДРЕСА_1 . У будинку АДРЕСА_6 а знаходяться: квартира АДРЕСА_5 , яка належить позивачці та інша квартира АДРЕСА_3 , що належить відповідачці ОСОБА_4 .

У своїй позовній заяві, посилаючись на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, позивачка вказує, що даний будинок відноситься до зблокованого житлового будинку. Аналізуючи нормативно-правові акти, можна зробити висновок, що даний будинок є житловим будинком квартирного типу. Окрім того, об`єктами права власності і ОСОБА_16 і ОСОБА_4 є саме квартири, що підтверджується і витягами з Державного реєстру речових прав і істотними умовами договору.

Зазначено, що гр. ОСОБА_5 звернувся до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про передачу йому у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_7 . ДП «Івано-Франківський міський центр державного земельного кадастру» було розроблено технічну документацію по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації та виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку. У порядку, визначеному Земельним кодексом України, зазначена заява була розглянута виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та прийнято рішення про передачу йому у власність земельної ділянки, оскільки підстав для відмови не було. Вирішуючи питання про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0251 га по АДРЕСА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, Івано-Франківська міська рада взяла до уваги технічну документацію, виконану із дотриманням вимог чинного законодавства України, представлену власником нерухомого майна. У зазначеній технічній документації наявні Висновок Івано-Франківського міського управління земельних ресурсів, яким Управління погоджує передачу у приватну власність земельної ділянки; Висновок Управління архітектури і містобудування, яким Управління погоджується з передачею у приватну власність земельної ділянки; Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, план земельної ділянки, документи що посвідчують право власності на нерухомість розташованій на земельній ділянці. Тому, рішення міської ради від 08.04.2024 «Про матеріали міського відділу земельних ресурсів», яким передано у приватну власність земельні ділянки, площею 0,0251 га по АДРЕСА_4 є законними, оскільки прийняте у межах повноважень органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, у спосіб, передбачений Земельним кодексом України, на підставі матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації, погодженої у встановленому чинним законодавством порядку.

Аналізуючи висновок, наданий судом в ухвалі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року у справі № 0907/7979/2021 (апелянт ОСОБА_9 ): «Доводи апелянта про те, що з переходом до матері позивачки в 1997 році права власності на квартиру, до неї в силу ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року перейшло і право на земельну ділянку не узгоджуються з положеннями цієї ж статті та ст. 23 ЗК УРСР. За змістом ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК УРСР право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таких документів позивачка не надала суду, а в силу ст. 60 ЦПК України обов`язок доказування лежить на сторонах».

Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів, що оспорюване рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради прийнято не у межах повноважень, у спосіб, не передбачений Конституцією України та законами України або що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий не у відповідності до норм діючого законодавства чи зареєстровано із порушенням встановленого законом порядку. Не доведено і порушення права позивача.

Водночас, при прийнятті рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 322 від 25.08.2004 року жодних прав та інтересів позивачки Івано Франківською міською радою порушено не було. При передачі земельної ділянки у власність відповідачу, позивачка не була власником квартири. Звертаючись до суду із позовом позивачкою не надано обґрунтування у чому полягає незаконність прийняття оскаржуваного рішення, не наведено підстав для скасування рішення, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та яким чином прийняття рішень порушує її права, свободи та законні інтереси як власника квартири АДРЕСА_5 . Вважає, що будь-яких порушень чинного законодавства при передачі у власність земельної ділянки відповідачам допущено не було, право власності на земельну ділянку виникло на законних підставах, а тому відсутні підстави для скасування рішень.

Окрім того, позивачка посилається на ст. 377 ЦК України, як на підставу набуття нею права власності на земельну ділянку. Проте, якщо читати дану статтю повністю, можна зробити висновок, що такий перехід права власності можливий тільки якщо у самого відчужувача наявне право власності на земельну ділянку.

Договір купівлі-продажу був укладений з урахуванням норм чинного законодавства, тому підстав для визнання договору недійсним немає. Крім того, відповідач 2 вважає, що жодних порушень прав чи законних інтересів ОСОБА_3 , які можуть бути відновлені шляхом визнання договору недійсним не відбулося. Враховуючи, що вимоги у цій частині є похідними від вимог про скасування рішення про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки та позивачкою не доведено, що укладеним договором порушені її права як власника іншої квартири, підстав для задоволення вимог про скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки немає.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Жиляк Михайло Дмитрович подав відзив на позовну заяву, у якому покликається на те, що у 2013 році Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі № 0907/7979/2012 вирішувався спір за позовом ОСОБА_8 до Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_5 про визнання недійним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0251 га, адреса: АДРЕСА_4 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 062038 від 12.09.2005 року. Судовим рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012 встановлено обставини, зокрема: Квартира по АДРЕСА_8 є власністю ОСОБА_8 , зокрема 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 6-849 від 10.08.2007, іншої 1/2 частки на підставі договору дарування частки квартири від 14.06.2011. Для обслуговування квартири по АДРЕСА_4 виділено земельну ділянку площею 0,0251 га, а власнику квартири АДРЕСА_3 в цьому будинку ОСОБА_5 було видано державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га, серії № 062038 від 12 вересня 2005 року, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25.08.2004. ОСОБА_8 на момент прийняття рішення та видачі державного акту ОСОБА_5 не мала законного права власності чи права користування земельною ділянкою, яка знаходиться під її частиною житлового будинку по АДРЕСА_8 , а тому її право щодо землі не могло бути порушене внаслідок прийняття рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року, оскільки ОСОБА_8 на той час не мала передбаченого законом обсягу прав щодо володіння та користування вказаною вище земельною ділянкою, тобто не була ані власником, ані користувачем земельної ділянки.- Відсутність державної реєстрації права на нерухоме майно (земельну ділянку), унеможливлює факт порушення такого неіснуючого права ОСОБА_8 . Оскільки позивач набула права власності на нерухоме майно, а саме квартиру по АДРЕСА_8 , з 10.08.2007 на 1/2 даної квартири та з 14.06.2011 на іншу частину даної квартири, що становить також 1/2 квартири по АДРЕСА_8 , її права жодним чином не були порушені, ані прийняттям рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0251 га, по по АДРЕСА_4 , ані видачею Івано-Франківською міською радою державного акту серії № 062038 від 12 вересня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0251 га, по АДРЕСА_4 . Таким чином, ні відповідачі, ні інші особи не порушили права позивача на володіння, користування чи розпорядження його земельною ділянкою, оскільки позивач не мала таких прав. Згідно до додатку № 1 до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року вбачається, що ОСОБА_5 передано земельну ділянку площею 0,0251 га, адреса якої по АДРЕСА_4 , про що вказано також і в державного акту серії № 062038 від 12 вересня 2005 року, тобто ця земельна ділянка площею 0,0251 га призначена саме для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_4 . Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2013 року встановлено, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність вимог позивачки ОСОБА_8 , у зв`язку з чим рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року залишено без змін. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012 набрало законної сили 28 жовтня 2013 року.

Отже, стороною позивача заявлено позов до осіб Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_5 , щодо яких рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили, встановлено обставини відсутності порушень прав ОСОБА_8 із сторони вказаних осіб на земельну ділянку по АДРЕСА_4 , оскільки таких прав на земельну ділянку власник квартири АДРЕСА_5 не мала.

Як вбачається із суті спірних правовідносин та матеріалів справи, ОСОБА_13 після купівлі квартири по АДРЕСА_8 у ОСОБА_8 та державної реєстрації права власності на вказану квартиру, що підтверджено матеріалами справи, стала процесуальним правонаступником позивача ОСОБА_8 у справі № 0907/7979/2012.

З рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_8 , як попередня власниця квартири по АДРЕСА_8 , не мала прав володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_4 . Оскільки такі права на земельну ділянку по АДРЕСА_4 були відсутні у ОСОБА_8 , то відповідно і не можуть належати ОСОБА_17 , а отже остання не може просити судового захисту права, яке їй не належить та, відповідно, не може бути будь-ким порушеним у зв`язку з цим.

ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0251 га набула у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.02.2014. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2013 року, підтверджує законність прав попереднього власника ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_4 та відсутність жодних прав на неї у ОСОБА_8 .

Як вбачається із п. 11 Договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2023 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , відчужувана квартира особисто оглянута покупцем до підписання договору, оглядом встановлено, що вона знаходиться в стані, який є придатним для використання житла за цільовим призначенням, прихованих дефектів немає. ОСОБА_19 має увесь обсяг правомочностей щодо виконання ремонтних робіт своєї квартири. Крім цього, 21.02.2024 на адресу ОСОБА_4 поштовим відправленням АТ «Укрпошта» № 017 надійшов рекомендований лист від адвоката Неште А.І., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , у якому містились наступні документи: лист-пропозиція про встановлення земельного сервітуту; проєкт договору про встановлення земельного сервітуту; кадастровий план земельної ділянки :20:001:0106; договір про надання правничої допомоги; ордер про надання правничої допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; опис вкладення до листа. У відповіді на вказаний лист стороною ОСОБА_20 повідомлено ОСОБА_21 , що з часу набуття у власність квартири АДРЕСА_5 та по даний вона безперешкодно користується зі сторони ОСОБА_4 земельною ділянкою з можливістю у вільному проході та проїзді до своєї квартири, для будівельних потреб, тощо.

Як вказує сторона відповідача, позивачкою ОСОБА_18 у позовній заяві хибно зазначається, що у даному випадку спір виник між двома власниками нерухомого майна, з одного боку це власник земельної ділянки, а з іншого боку це набувач квартири в житловому будинку, у якого не вирішене питання про долю земельної ділянки, на якій розташована квартира в житловому будинку, а також що у даному випадку йдеться про захист права власника нерухомого майна, набутого без вирішення питання про долю земельної ділянки, на якій воно розташоване. Оскільки право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_4 , кадастровий номер :20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0251 га законно набуте ОСОБА_22 , а відсутність права на таку земельну ділянку у ОСОБА_8 встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, тому у даному випадку між сторонами наявні правовідносини щодо користування чужою земельною ділянкою, а тому позивачем обрано неправильний спосіб захисту.

ОСОБА_4 заперечується висновок експерта Худака М.Я. за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024, оскільки він виконаний щодо обставин, які не входять до предмета доказування.

На підставі вище наведеного сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_23 до ОСОБА_4 у повному обсязі, а судові витрати стягнути з позивачки ОСОБА_23 .

Згідно інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.12.2024 за вих. № 520/32.15.6-16, наданої на виконання ухвали суду від 19.11.2024, встановлено, що відносно ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наявний актовий запис про смерть за № 1593 від 04 жовтня 2018 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою суду від 04 березня2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 , на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю відповідача.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд про задоволення позову.

Представники відповідача - Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просять відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував позовні вимоги, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_25 , який повідомив суду, що знайомий з позивачкою, вони є друзями. Зазначає, що допомагав ОСОБА_26 у питанні придбання квартири. На прохання ОСОБА_27 приїхав глянути чи варта квартира щоб у неї вкладати кошти. З кожною зустріччю сума збільшувалась. ОСОБА_27 переоформила кімнати, проте власниця квартири не допускала, казала, що це її земля, показувала наявні у неї документи на землю.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_13 є власницею квартири АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру належить позивачці на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_28 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. 07.07.2023 року за реєстровим № 4992 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 07.07.2023 року приватним нотаріусом Квочак Л.Т., номер запису про право власності № 50923928, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040 (а.с. 12, 13-14, т. 1).

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.09.1997, укладеного між ОСОБА_10 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 остання придбала нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 6-849 від 10.08.2007 позивачка успадкувала 1/2 вищевказаної квартири.

На підставі договору дарування частки квартири від 14.06.2011, укладеного між ОСОБА_12 , якому теж було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , і позивачкою остання набула 1/2 частку вищевказаної квартири. Таким чином квартира АДРЕСА_1 є власністю позивачки.

Квартира АДРЕСА_2 , належить відповідачці ОСОБА_4 на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. 14.02.2014 року, за реєстровим № 932 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М. М., номер запису про право власності № 4677985, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (а.с. 38, т. 1).

Попередніми власниками квартири АДРЕСА_3 були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Земельна ділянка, площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :20:001:0106, згідно державного акту на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га, серії № 062038 від 12 вересня 2005 року, належала на праві власності власнику квартири АДРЕСА_3 у цьому ж будинку - ОСОБА_5 , на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25.08.2004 (а.с. 43, т. 1).

На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченому приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М., за реєстровим № 935, зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав 14.02.2014 року, номер запису про право власності № 4679463, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, земельна ділянка кадастровий номер :20:001:0106, площею 0,0251 га, належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 37, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, вказана земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 332 від 25.08.2004 року (а.с. 85, т. 1).

Встановлено, що попередня власниця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_8 у 2012 році зверталася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_5 , співвідповідача Управління Держкомзему в м. Івано-Франківськ про визнання недійсним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року у позові відмовлено (а.с. 116-120, 121-126, т. 1).

Стороною позивача до матеріалів справи долучено Висновок судового експерта Худака Миколи Ярославовича, за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024 року, яка проводилась за заявою представника позивача (а.с. 18-35, т. 1).

Позивачка покликається на те, що під час відведення земельної ділянки площею 0,0251 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :20:001:0106, Івано-Франківською міською радою було допущене порушення процедури відведення земельної ділянки, не враховано наявність на даній земельній ділянці іншої квартири у житловому будинку, що призвело до одноосібної передачі у власність земельної ділянки, яка знаходилася у спільному користуванні двох власників об`єкта нерухомості. Вважає, що видача державного акту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_6 , здійснювалася тільки власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , що призвело до порушення її прав, як власника іншої квартири, яка знаходиться в одному житловому будинку.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ст. 41 Конституції України).

За змістом ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 30 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року (який діяв на час спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Згідно статті 67 ЗК УРСР, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах повинен бути не більше 0,1 гектара.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року по справі № 689/26/17 зазначила, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останньогоправо власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Суд враховує наявність у власності позивачки квартири у житловому двоквартирному будинку.

Як вбачається з Висновку судового експерта Худака Миколи Ярославовича, за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/01/24 від 23.01.2024 року, квартира АДРЕСА_1 (яка належить на праві приватної власності ОСОБА_14 ) розташовується на земельній ділянці площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106, яка належить на праві приватної класності ОСОБА_4 (а.с. 33, зворот, т. 1).

У додатках № 1 та № 2 до вказаного висновку графічно зображено розташування меж земельної ділянки площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106 та житлового будинку АДРЕСА_6 (а.с. 35-36, т. 1).

Як встановлено експертом із результатів дослідження, частки співласників у земельній ділянці з кадастровим номером :20:001:0106 площею 0,0251 га пропорційно до часток співвласників у житловому будинку становлять:

для власника квартири АДРЕСА_3 ( ОСОБА_4 ) - 55/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0138 га;

для власника квартири АДРЕСА_5 ( ОСОБА_15 ) - 45/100 частка, що від загальної площі ділянки становить 0,0113 га (а.с. 33, зворот, т. 1).

У висновку експерта визначена площа 23 кв.м., земельної ділянки, яка повинна залишатися у спільній власності обох користувачів (а.с. 34).

За правилами ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Належність відповідачу на праві приватної власності земельної ділянки підтверджується належним правовстановлюючим документом державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 153 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ЦК України).

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку та відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених статтями 15, 16 ЦК України, статтею 152 ЗК України.

Щодо посилання сторони відповідачів на наявність рішення Івано-Франківського міського суду Івано Франківської області від 14 серпня 2013 року у справі № 0907/7979/2012, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013, яке містить преюдиційні встановлені факти у цій справі, суд важає наступне.

Як зазначено в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.10.2013 року: «Судом першої інстанції також встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення міськвиконкому та видачі на підставі цього рішення ОСОБА_5 державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 не мала передбаченого законом обсягу прав щодо володіння чи користування вказаною вище земельною ділянкою. За наведених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність вимог позивача ОСОБА_8 . Доводи апелянта про те, що з переходом до ОСОБА_9 , матері позивачки ОСОБА_8 , в 1997 році права власності на квартиру АДРЕСА_1 , до неї в силу ст. 30 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року перейшло і право на земельну ділянку не узгоджуються з положеннями цієї ж статті та ст. 23 Земельного кодексу УРСР.».

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21, від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_13 участі у цивільній справі № 907/7979/2012 не брала, окрім цього при розгляді зазначеної справи судами встановлювались інші обставини.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України та ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2022 року в справі № 485/1403/17 (провадження № 61-2118св21) зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Позивачка, звертаючись із даним позовом до суду, покликалася на те, що прийняття рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року, на підставі якого було видано державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку площею 0,0251 га № НОМЕР_2 попередньому власнику ОСОБА_5 під цілим житловим будинком, призвело до порушення її прав, як власника іншої квартири, яка знаходиться в одному житловому будинку.

Відтак, враховуючи вище викладені висновки Верховного суду України, вбачається належний спосіб захисту, обраний позивачем.

Зважаючи на вище наведене, дослідженими у судовому засіданні обставинами встановлено, що позовні вимоги є підставними, отже такими, що підлягають до задоволення.

Таким чином, слід визнати незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року у частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0251 га по АДРЕСА_6 ; визнати недійсним державний акт серія ІФ № 062038 від 12 вересня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0251 га, по АДРЕСА_6 , виданий ОСОБА_5 ; визнати недійсним та скасувати Договір купівлі-продажу земельної ділянки № ВТР 116757 від 14.02.2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 935, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. на земельну ділянку площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площею 0,0251 га, кадастровий номер :20:001:0106, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 01.

Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 6056,00 грн (а.с. 61), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 332 від 25 серпня 2004 року у частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0251 га по АДРЕСА_6 .

Визнати недійсним державний акт серія ІФ № 062038 від 12 вересня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0251 га, по АДРЕСА_6 , виданий ОСОБА_5 .

Визнати недійсним та скасувати Договір купівлі-продажу земельної ділянки № ВТР 116757 від 14.02.2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 935, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. на земельну ділянку площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106 для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі України площею 0,0251 кадастровий номер :20:001:0106, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площею 0,0251 га, кадастровий номер :20:001:0106, для будівництва та обслуговування житлового будинку, громадських будівель та споруд яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 01.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Стягнути з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_3 понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2026 року.

Суддя Антоняк Т.М.