Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2026 Справа №607/7902/25 Провадження №2/607/802/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Бойко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

І.Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якому просять стягнути з відповідача в користь товариства 32 335, 00 грн. заборгованості за кредитним договором №1 від 05.04.2021, 2 422,40 грн. судового збору та 9 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1 шляхом обміну електронними повідомленнями згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши грошові кошти відповідачу у розмірі 8 700 грн. на картку ОСОБА_1 .. Однак, відповідач порушила умови договору, не повернула кредит та проценти, що призвело до виникнення заборгованості. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №556/ФК-22, згідно з яким первісний кредитор передає новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, зокрема, й за договором, укладеним із відповідачем, в обмін на оплату.

Вказав, що на даний час, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1 від 06.04.2021 становить: заборгованість по тілу кредиту - 8 700 грн.; заборгованість за відсотками - 23 635 грн., загальний розмір заборгованості становить 32 335,00 грн.

2.Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень відповіді на відзив.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Калініним С.К. через систему «Електронний Суд» 07.05.2025 подано суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову та стягнути судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 6500 грн. Вважає, що твердження позивача про те, що 05.04.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1 не відповідає фактичним обставинам справи. Так, вважає, що Позивачем не надано доказів того, що наявна при матеріалах справи копія договору створювалась у порядку, визначеному ст.. ст.ст. 5,7 Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вважає, що наявна копія договору не може вважатись електронним документом та не є належним доказом укладення договору. Також вважає, що позивачем не доведено факту укладення сторонами Договору №1 від 05.04.2021, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а відтак вимоги позивача сторона відповідача вважає необґрунтованими. Зазначив, що як вбачається із наданої позивачем інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн», грошові кошти перераховані через невстановленого посередника, проте у наданому позивачем кредитному договорі, відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. У вказаній довідці відсутній підпис працівника банку, відповідального за проведення операції, наявні лише підпис та печатка товариства, що в вочевидь, на думку відповідача, не може свідчити про те, чи відправлялося платіжне доручення до банку, та чи виконувалось воно банком. Крім того, звертає увагу суду на те, що у спірному кредитному договорі відсутній будь-який рахунок відповідача, на який ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» повинне було перерахувати кошти. Доказів того, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить або використовувався відповідачем, матеріали справи не містять. Відтак, вважає, що позивачем не надано суду належного та допустимого доказу отримання відповідачем коштів від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Вважає, що матеріали справи не містять доказів зміни умов договору в частині строку надання кредиту. Позовна заява не містить посилань на такі обставини. Крім цього, вважає, що доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Додані до позовної заяви додаткові угоди як і кредитний договір, не містять інформації щодо підпису сторін в будь-який із способів, зокрема не зазначено даних про одноразовий ідентифікатор. Тому, вважає, що право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» 05.05.2021, відтак, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачу. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості за відсотками в сумі 23 635,00 грн. Зазначає, що права та інтереси позивача, як правонаступника кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було.

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний Суд» 24.05.2025 надав суду додаткові письмові пояснення у справі, у яких вказує на те, що в матеріалах справи, зокрема в оферті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», зазначено, що Позичальник ОСОБА_1 подала заявку на отримання кредиту через сайт cashberry.com.ua; після проходження ідентифікації, верифікації картки та перевірки, відповідач прийняла умови договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (смс-коду), що є аналогом власноручного підпису; після акцепту, електронний договір з індивідуальними умовами було сформовано й збережено в особистому кабінеті, що відповідає ст. 6, 12 Закону «Про електронну комерцію». Таким чином, вважає, що правочин між сторонами, укладений через особистий кабінет шляхом підтвердження умов договору одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), відповідає вимогам статей 205, 207, 639 ЦК України та Закону «Про електронну комерцію». Відповідач, використовуючи свій особистий обліковий запис на сайті кредитора, заповнила анкету-заявку та підтвердила свою згоду на укладення договору одноразовим смс-кодом. Після цього кошти в розмірі 8700 грн були фактично перераховані їй на картковий рахунок, що є підтвердженням реального виконання умов договору. Дії відповідача, які свідчать про користування кредитом, підтверджують укладення, існування та дійсність договору. Окрім укладення основного кредитного договору №1 від 05.04.2021 у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», факт наявності зобов`язань відповідача додатково підтверджується підписанням двох додаткових угод від 23.05.2021 та від 09.07.2021. Вважає, що Відповідач самостійно вчинила дії з реструктуризації, що прямо вказує на визнання існування зобов`язання. Вважає, що укладення кредитного договору №1 відповідає нормам матеріального права, спеціального законодавства та усталеній судовій практиці. Звертає увагу суду на те, що сам факт користування коштами свідчить про акцепт та укладення договору, що повністю спростовує заперечення відповідача. Зазначила, що надання кредиту Відповідачу підтверджено платіжною документацією, а саме Інформаційною довідкою оператора платіжної інфраструктури ТзОВ «Платежі Онлайн» (вих. №62/7004/12 від 14.12.2022). Завертає увагу суду на те, що представник відповідача не надав жодного офіційного банківського документа, що підтверджує відсутність надходження коштів. Вважає, що Позивач повністю довів факт надання кредитних коштів у розмірі 8 700 грн відповідачу.

3.Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача - адвокат Калінін С.К. у поданому відзиві просить справу розглядати у відсутності сторони Відповідача.

ІІ. Мотивувальна частина

1.Фактичні обставини, встановлені судом

Позивач надав текст договору 1 від 05.04.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» («Товариство», «Кредитодавець») та ОСОБА_1 (Позичальник) про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором.

Як вбачається із п.1.2., 1.3., 1.6., 1.7. зазначеного договору від 05.04.2021 №1 про надання споживчого кредиту сума на який надається кредит становить 8 700 грн. Тип кредиту - кредит. Строк надання кредиту - 30 календарних днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів/розрахунків, що є Додатком 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 365% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 11 310 грн.

Як слідує із пункту 2.1 договору, кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (п.2.4 договору)

Відповідно до розділу 4 Кредитного договору «Пролонгація кредиту», строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Позичальника на кількість днів, зазначену в п.1.3. цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.3.) цього Договору. Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Позичальника (далі- пролонгація): Пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником. Якщо Позичальник здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних способів: - перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення за кредитом; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті)повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього договору та суми здійснення платежу.

Пунктом 9.1 зазначеного договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Це договір укладається шляхом направлення його тексту в Особистий кабінет Позичальника та/або на електронну адресу Позичальника для ознайомлення та підписання. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення Позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору (пункт 9.10 договору).

У розділі 10 зазначеного договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Позичальник» зазначено, що його підписано ОСОБА_1 електронним підписом. Однак, вказаний розділ не містить даних одноразового ідентифікатора, який був направлений Позичальнику із метою його підписання, як це передбачено пунктом 9.1 цього договору.

Відповідно до довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 14.12.2022 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» 06.04.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_1 перераховано 8 700 грн.

Крім цього, згідно інформації наданої АТ «Укрсиббанк» від 02.02.2026 №31-4-01/1359-БТ, на виконання ухвали суду про витребування доказів за клопотанням сторони позивача, платіжна картка № НОМЕР_1 (повний номер НОМЕР_4) емітована та видано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також надано Виписку по рахунку ОСОБА_1 , за період із 03.04.2021 по 09.04.2021.

Зазначена виписка свідчить, що 06.04.2021 на платіжну картку № НОМЕР_1 , зараховані кошти у розмірі 8700 грн. Однак, у призначенні платежу вказано: «Зарахування грошових коштів з картки на картковий рахунок через Master Card/Visa/ НОМЕР_3 /UA/Dnipro/CBerry/СBerry. Даних про те, що вказану суму було зараховано на виконання договору №1 від 05.04.2021 остання не містить.

Крім цього, позивачем надано текст додаткових угод від 23.05.2021, 09.07.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 щодо змін до умов договору №5 від 05/04/2021 в частині реструктуризації заборгованості, яку підписано електронним підписом, за умовами якої Кредитор та Боржник досягли взаємної згоди щодо реструктуризації заборгованості, що виникла у Боржника перед Кредитором згідно з Договором та яка не погашена на дату укладення цієї Додаткової угоди. Так, в додатковій угоді від 23.05.2021 зазначено, що загальна сума заборгованості, що підлягає реструктуризації, за даною Додатковою угодою, складає 16 878грн., з яких: сума кредиту 8 700 грн.; нараховані проценти за користування кредитом 5 220 грн. та прострочені проценти за користування кредитом 2 958 грн., передбачені п.6.3. Договору. У додатковій угоді від 09.07.2021 зазначено, що загальна сума заборгованості, що підлягає реструктуризації складає 22 243 грн., з яких: сума кредиту 8 700 грн.; нараховані проценти за користування кредитом 5 365 грн. та прострочені проценти за користування кредитом 8 178 грн., передбачені п.6.3. Договору.

У розділі «Позичальник» зазначених угод вказано, що її підписано ОСОБА_1 електронним підписом, без зазначення одноразового ідентифікатора який був направлений Позичальнику із метою їх підписання, як це передбачено пунктом 9.1 договору №5 від 05/04/2021.

05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги зазначені в реєстрі, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за що сплатило грошові кошти.

Відповідно до витягу з додатку 1 до вказаного договору ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги, зокрема, відносно ОСОБА_1 за договором №1 на загальну суму заборгованості у розмірі 32 335 грн., яка складається з заборгованості за тілом - 8 700 грн, заборгованості за відсотками - 23 635 грн.

Як вбачається із розрахунку за договором про споживчий кредит №1, складений позивачем, останнім зазначено, що заборгованість відповідача становить 32 335 грн.

2.Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19.

Водночас, у відповідності до преамбули Закону України «Про електронні довірчі послуги», цей Закон визначає правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.

Пунктами 1,11,21,22 частини першої статті 1 Закону унормовано, що автентифікація - електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронна ідентифікація - процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи; ідентифікаційні дані особи - набір даних, які дають змогу встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; ідентифікація особи - процес використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті якого забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або уповноваженого представника юридичної особи та перевірка належності особі таких даних.

Отже, процедура накладення електронного підпису особою передбачає її електрону ідентифікацію, яка полягає у використанні засобів і методів, які дозволяють однозначно встановити особу.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215

ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду 21 січня 2021 року у справі № 759/1695/17 .

Позивач вказав, що між первинним кредитором ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» укладений договір про надання споживчого кредиту №1 від 05/04/2021, згідно з умовами якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 8700 грн. на строк 30 календарних днів. В подальшому додатковими угодами до вказаного правочину від 23.05.2021 та від 05.04.2021 сторонами було реструктуризовано борг та визначено суму боргу, у тому числі по тілу кредиту та нарахованих відсотків. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 05.04.2021 належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

На підтвердження позовних вимог щодо факту про укладення кредитного договору, позивачем до позовної заяви було долучено: текст договору про надання споживчого кредиту із ОСОБА_1 та первинним кредитором ТзОВ «ФК Інвест -фінанс», оферту (пропозицію укласти електронний договір (оферта), заяву про прийняття оферти (акцепт), підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документу, у тому числі копії додаткових угод із Графіками погашення заборгованості.

У вказаних правочинах у розділі підписи сторін «Позичальник» зазначено, що їх підписано ОСОБА_1 електронним підписом.

Однак, позивачем не надано доказів того, що зазначені правочини були підписані ОСОБА_1 . Електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора відповідача, як це передбачено пунктом 9.1 договору №1 про надання споживчого кредиту від 05.04.2021, у тому числі заява ОСОБА_1 про прийняття оферти (акцепт), Графік погашення заборгованості. У матеріалах справи відсутні дані, які давали суду змогу встановити який одноразовий ідентифікатор, як це передбачено кредитним договором, був використаний відповідачем при підписанні зазначених угод, куди надісланий та коли введений відповідачем, його ідентифікацію відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

При цьому, суд констатує, що представником відповідача у поданому ним відзиві заперечується сам факт укладення договору №1 про надання споживчого кредиту від 05.04.2021, а також додаткових угод до вказаного правочину від 23.05.2021 та від 05.04.2021.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено узгодження всіх умов договору №1 про надання споживчого кредиту від 05.04.2021, а також додаткових угод до вказаного правочину від 23.05.2021 та від 05.04.2021, на які він покликається, як на підставу своїх позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів підписання його ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, як це передбачено самим електронним договором.

При цьому, суд враховує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Також, суд не вважає таким доказом укладення спірного правочину інформацію надану АТ «Укрсиббанк» від 02.02.2026 №31-4-01/1359-БТ, оскільки зазначена виписка не містить даних, що кошти у розмірі 8700 грн. 08.04.2021 було зараховано на банківську картку ОСОБА_1 саме на виконання договору №1 від 05.04.2021 про надання споживчого кредиту.

Крім цього, суд зауважує, що покликання позивачем на ту обставину, що 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги відносно ОСОБА_1 за договором №1 на загальну суму заборгованості у розмірі 32 335 грн., не заслуговує на увагу, оскільки, ТзОВ «Діджи фінанси» не надано доказів, що такий правочин № 1 від 05.04.2021 був підписаний відповідачем, а отже був укладений.

Також суд констатує, що право вимоги за іншими зобов`язаннями, в тому числі за зобов`язаннями за безпідставно набутими коштами за вказаним договором про відступлення прав вимоги до відповідача не переходили.

При цьому, суд вважає, що у даному випадку, договір про відступлення, на підставі яких право вимоги перейшло до позивача, не свідчить про безумовний перехід права вимоги до відповідача. Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18.

Крім того, у частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Такі ж положення містяться і у наданих договорах факторингу.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду із позовом, повинен був надати первинні документи, які підтверджують факт виникнення спірних кредитних правовідносин, у тому числі доказів, які б свідчили про укладення та підписання спірного договору ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд, враховуючи наведені ним обставини, дослідивши та оцінивши докази, а також у їх сукупності, приходить до переконання, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №1 про надання споживчого кредиту від 05.04.2021 не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 р. у справі №648/1102/19 і від 11.11.2020р. у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Судом із матеріалів даної справи встановлено, що адвокат Калінін С.К., який представляє інтереси відповідача у даній справі заявив клопотання про стягнення із позивача на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті вартості послуг Адвокатського бюро «Калінін і партнери" за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6500 грн. На підтверодження таких витрат представником відповідача було надано договір про надання професійної (правничої) допомоги від 01.05.2025, укладеного між Адвокатським бюро «Калінін і партнери» та ОСОБА_1 відповідно до пункту 1.1 якого, предметом даного договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту по справі №607/7902/25, що перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за позовом ТОВ «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У пункті 2 додатку до вказаного договору, сторони передбачили, що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п.1.1 договору, Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6500 грн. у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі, що визначена предметом договору. Крім цього, до договору додано Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 06.05.2025, відповідно до якого Бро надало, а Клієнт ОСОБА_1. прийняв (отримав) юридичні послуги (професійну правову допомогу) у формі: 1. Усна консультація Клієнта щодо захисту його прав по справі 3607/7902/25; 2. Вивчення та налаіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за договором №1 від 05.04.2021 укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»; 3.Складання, оформлення, подання до суду в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі №607/7902/25. Термін виконання зазначено 9 год, вартість 6500 грн.

Представником відповідача адвокатом Калінін С.К. у даній справі було підготовлено відзив на позовну заяву, яку було сформовано в системі «Електронний Суд» 06.05.2025.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Враховуючи викладене, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної представником відповідача адвокатом Калініним С.К. роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, без участі представників сторін, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути із позивача витрати за надання правової допомоги на користь відповідача в сумі 4000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити у повному обсязі.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Реквізити сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, .

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя В. В. Ромазан