УХВАЛА

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 759/7603/23-ц

провадження № 61-3294ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гороховської Альони Олександрівни на рішення Печерського районного суду

м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 21 січня 2026 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання незаконною бездіяльності й зобов`язання вчинити дії та

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гороховська А. О. через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, а підстави для його поновлення необхідно визнати неповажними, з огляду на таке.

21 січня 2026 року Київським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, датою складення повного тексту зазначено 22 січня 2026 року.

З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) встановлено, що надання загального доступу до оскаржуваної постанови надано 26 січня 2026 року.

04 лютого 2026 року заявниця вперше подала касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року.

26 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гороховської А. О. повернуто заявниці, оскільки в касаційній скарзі належним чином не зазначено підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Звертаючись вдруге з касаційною скаргою, заявниця обґрунтовує поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження тим, що вдруге вона звернулася до Верховного Суду з виправленою касаційною скаргою в найкоротший строк. Водночас наголошує на тому, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду зі скаргою, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначено, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, в разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що 04 грудня 2025 року Київським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, дати складення повного тексту не зазначено.

21 січня 2026 року Київським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, датою складення повного тексту зазначено 22 січня 2026 року.

З інформації ЄДРСР встановлено, що надання загального доступу до оскаржуваної постанови надано 26 січня 2026 року.

04 лютого 2026 року заявниця вперше подала касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року.

26 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гороховської А. О. повернуто заявниці, оскільки в касаційній скарзі належним чином не зазначено підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

04 березня 2026 року адвокатом Гороховською А. О. отримано ухвалу Верховного Суду від 26 лютого 2026 року про повернення її касаційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року.

Отже, повернення вперше поданої заявницею касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки заявниця як учасник справи повинна бути обізнаною з вимогами щодо форми і змісту касаційної скарги.

Вдруге з касаційною скаргою заявниця звернувся 13 березня 2026 року, через

9 днів після отримання ухвали про повернення її вперше поданої касаційної скарги.

Тому не заслуговують на увагу доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від заявниці, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження К/990/17155/23).

Заявниця не наводить підстав неможливості своєчасного оскарження постанови апеляційного суду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення цих недоліків.

Суд роз`яснює, якщо в зазначений строк заявниця не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших підстав для його поновлення, а також поданням доказів на їх підтвердження, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати наведені в касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - Гороховської Альони Олександрівни підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гороховської Альони Олександрівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік