Справа № 501/672/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року. суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Гандзій Д.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до судді Чорноморського міського суду Одеської області Тюміна Ю.О. про визнання незаконними дій посадової особи органу державної судової влади, -

ВСТАНОВИВ :

19 лютого 2026 року, ОСОБА_1 звернулася до Чорноморського міськсуду Одеської області з вказаною заявою, в якій просила суд, визнати незаконними дії органу державної судової влади судді Чорноморського міськсуду Одеської області Тюміна Ю.О. по прийняттю 17.12.2025 р. ухвали про відмову в задоволенні її скарги на бездіяльність слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Гершуна О.В. у кримінальному провадженні № 0001225 від 26.11.2021 р. про вручення письмового повідомлення про підозру приватному виконавцю Колечку Д.М.

Ухвалою ОАС від 02.03.2026 р. визначена підсудність даної справи за Овідіопольським райсудом Одеської області, до якого направлені вказані матеріали.

Вважаю, що у відкритті провадження по даній справі слід відмовити з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК України передбачено - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАСУ - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 2,7 частини 1 статті 4 КАСУ визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Перелік суб`єктів владних повноважень, вказаних у п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України не є вичерпним (абсолютним) оскільки у адміністративно-правові відносини можуть

вступати й інші суб`єкти владних повноважень, не передбачені цією нормою.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАСУ передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частина 3 статті 19 КАСУ встановлює - адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відповідно до приписів ст. 20 КАСУ передбачено, місцевим загальним судам як адміністративним судам не підсудні справи щодо спростування недостовірної інформації, викладеної у офіційному документі органу місцевого самоврядування, які відповідно до ч. 2 ст. 20 КАСУ підсудні окружним адміністративним судам.

В рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія.

У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.

Тобто, відмінною ознакою дій суб?єкта владних повноважень - є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки.

Наведені висновки, узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною в листі від 26 грудня 2005 року № 3.2.-2005 (Науковий висновок від 12.02.2016 р. з висловленням правової позиції щодо юрисдикції справи № 800/362/15 за позовом ОСОБА_2 до Верховної Ради України).

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата), вираженою, зокрема, у постановах від 15 квітня 2021 року у справі № 9901/104/20, від 01 вересня 2022 року у справі № 990/46/22, від 31 серпня 2023 року у справі № 990/75/23 та від 14 березня 2024 року у справі № 240/25193/23, протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом

яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення Висновки КАС ВС у справі № 826/1130/16.

З огляду на викладене, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо оскарження дії органу державної судової влади судді Чорноморського міськсуду Одеської області Тюміна Ю.О. по прийняттю 17.12.2025 р. ухвали про відмову в задоволенні її скарги на бездіяльність слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Гершуна О.В. у кримінальному провадженні № 0001225 від 26.11.2021 р. про вручення письмового повідомлення про підозру приватному виконавцю Колечку Д.М., вчинених суддею в межах своїх суддівських функцій, як органом державної судової влади, підлягають розглядові в порядку адміністративного судочинства і повинні розглядатися за нормами КАСУ окружним адміністративним судом, з огляду на що, що судовому розгляду в порядку ЦПК України вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 186 ЦПК України, ст.ст. 2,4,19 КАСУ, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Чорноморського міського суду Одеської області Тюміна Ю.О. про визнання незаконними дій посадової особи органу державної судової влади, роз`яснивши позивачці, що розгляд вказаних вимог належить розглядати за нормами КАСУ в порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гандзій Д.М.