Справа № 523/5367/26
Провадження №2/523/4535/26
У Х В А Л А

"23" березня 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дяченко Т.С.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Боднара М.О. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Боднара М.О. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 12000 доларів США, а також судові витрати.

Разом із позовною заявою, представник позивача адвокат Боднар М.О. подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/6 частину двокімнатної квартири загальною площею 51,1 кв.м., житловою 30, 4 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 100, номер запису про право власності 50916392, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 14.06.2006 року.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, представник посилається на те, що існують підстави вважати, що майно яке належить відповідачу, буде відчужено на користь третіх осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Відповідно до ч.4 ст. 153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК України суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір стосовно грошових коштів у розмірі 12 000 доларів США, які відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 на підставі Договору позики, та на момент подачі позовної заяви не повернув. Позивачем заявлені майнові позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики.

Обставини законності дії відповідача, будуть предметом дослідження судом під-час розгляду даної справи.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Суд виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15.09.2020 № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 являється власником 1/6 частини нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 , станом на час розгляду заяви про забезпечення позову, тому має право та реальну можливість вчиняти дії щодо подальшої перереєстрації спірного майна, зокрема на користь третіх осіб.

Суд виходить із того, що метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача також від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

Тому, співмірним, адекватним, достатнім та необхідним заходом забезпечення позову щодо заявлених вимог, суд вважає захід який просить позивач, у вигляді накладення арешту на нерухоме майно.

На думку суду, застосування вищевказаного заходу забезпечення позову не порушує прав відповідачів, а лише сприятиме запобіганню невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, виключить можливість відчуження чи передачі майна іншим особам на час розгляду справи, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За викладених обставин, суд дійшов висновків, що забезпечення позову у даній справі, в спосіб щодо накладення арешту на нерухоме майно відповідача, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди як сторонам по справі, так і третім особам.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Отже, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо повернення грошових коштів у сумі 12000 доларів США та вказана сума є, безумовно, значною, а тому захід забезпечення позову як накладення арешту на майно, яке належить на праві власності відповідачу в межах ціни позову, буде обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимоги та спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому у даному випадку негативні наслідки невжиття заходів забезпечення позову переважають над наслідками забезпечення позову, що, у свою чергу, мають тимчасовий характер, що не позбавляє відповідача можливості володіти та користуватися належною йому власністю на власний розсуд, обмежуючи лише право розпорядження нею, та скасовуються у подальшому, якщо така потреба відпаде.

На підставі вищевикладеного, встановивши відповідні обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування заходів забезпечення позову, надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, виходячи з необхідності збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17).

Інформація щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову, в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову предмету позову, суд приходить до висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Боднара М.О. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Накласти арешт на 1/6 частину двокімнатної квартири загальною площею 51,1 кв.м., житловою 30, 4 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 100, номер запису про право власності 50916392, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 14.06.2006 року.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Зазначена ухвала є підставою для внесення відомостей до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, 6).

Суддя: К.О. Далеко