РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кожухівський Я.І. звертається до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 544997700 від 27 березня 2021 року в розмірі 21453 грн, а також судові витрати в сумі за подання позовної заяви в сумі 3028 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконує, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

На підтвердження позовних вимог представник позивача надає: копію договору, копію договору факторингу, копію додаткової угоди, копію платіжної інструкції, копію реєстру боржників, копії розрахунків заборгованості.

У відповіді на відзив представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді, просить поновити строк для подання відповіді на відзив та подання доказів. Зазначає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ», детально ознайомившись з відзивом відповідача, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. відповідач не заперечує факт, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору є правомірним, а відповідач жодним чином не позбавляється від обов`язку виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Щодо переходу майбутнього права вимоги, звертаємо увагу на те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, однак перехід права вимоги до боржників здійснюється за реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення договору факторингу.

Позиція відповідача

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнає, не погоджуюся з викладеними обставинами, вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Свою позицію аргументує тим, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в заміні первісного кредитора новим у межах існуючого зобов`язання. Таким чином, відступлення права вимоги може стосуватися лише дійсних прав, що існують на момент їх передачі. Вважає, що позивач не надав належних доказів переходу права вимоги до нього за кредитним договором, зокрема: реєстр прав вимоги не містить достатніх даних, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, зокрема інформації про залишок заборгованості, підстави її нарахування, дату на яку розраховано розмір заборгованості та відомостей про витяги із реєстрів (сторінка з даними про відповідача) не має всіх підписів та печаток, що робить його неналежним доказом, оскільки неможливо встановити, чи дійсно дана сторінка є частиною реєстру; позивач не надав доказів сплати за договорами факторингу, що є обов`язковим для підтвердження реального переходу прав. Відсутність цих доказів позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач дійсно набув права вимоги за кредитними договорами. Звернув увагу, що відповідно до позовної заяви, 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором. Однак, договір факторингу укладено 28 листопада 2018 року, тобто майже за 3 роки до того моменту, коли було укладено кредитний договір - від 27 березня 2021 року № 544997700, як про це зазначає позивач. Тобто станом на дату укладення договору факторингу не існувало та не могла існувати будь-яка кредитна заборгованість відповідача перед позивачем, яку б можна було відступити на користь позивача. Фактично заміна кредитора у зобов`язанні не відбулася, оскільки передача права вимоги за зобов`язанням, яке виникло після закінчення строку дії та виконання договору факторингу, не є можливою.

Крім того, звернув увагу, що не погоджується з твердження позивача, що зазначений вище договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи сторінки договору (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронними підписами уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів), що є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Наголосив, що я не укладав/підписував саме ті сторінки договору позики, які долучено в якості копій до позовної заяви, в редакції, що наведена представником позивача, відповідно у матеріалах справи відсутні докази погодження мною вказаних в цих документах процентних ставок та інших кабальних умов кредитування. Вважає, що жоден поданий позивачем доказ не доводить однозначно, що він погодив саме ці (а не інші) кредитні умови. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення, підтвердження мною пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення договору у формі електронного правочину тощо.

Щодо неправильно нарахованих процентів звертає увагу, що відповідно до договору 27 березня 2021 року №544997700, надано в позику 6500 грн (п. 1.1. Договору), на строк 15 днів по 11 квітня 2021 року (п. 1.2. Договору, Графік платежів), процентна ставка - 1,70% на день (п. 1.4. Договору). Саме і виключно так зміг би зрозуміти заплутані умови кредитування пересічний споживач, який би укладав подібний договір. Аналогічні відомості щодо строку кредитування та % ставки у спрощеному вигляді внесено в паспорт споживчого кредиту, що є визначальним документом для позичальника при виборі кредитних умов. Тому укладаючи договір неможливо було передбачити, що позивач буде нараховувати проценти і після 11 квітня 2021 року, тим більше по іншій процентній ставці. Відтак, вважає, що право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору, який споживач розуміє як дата завершення строку кредитування. Тому починаючи з цієї дати, нарахування процентів кредитором вже не відповідало вимогам закону та договору.

Водночас, в даному випадку надані позивачем розрахунки заборгованості фактично не можна вважати розрахунками оскільки вони не містять жодної формули/методики розрахування заборгованості за кожен день, а лише зазначає розмір боргу на дату відступлення заборгованості, що свідчить про неможливість перевірки нарахувань судом як по тілу кредиту, так і по процентам за користування кредитом. Відсутність належного розрахунку заборгованості з боку первісного кредитора не дозволяє переконатися, що заявлені суми по процентам були розраховані вірно та з урахуванням законодавства, зокрема Закону України «Про споживче кредитування», яким обмежено розмір процентів по споживчим кредитам.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

18 вересня 2024 року ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» звертається до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ..

У зв`язку із зміною підсудності Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 10 жовтня 2024 року № 2994/0/15-24 судові справи Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області передані на розгляд Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на Шевченківський районний суд міста Дніпра.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 2 грудня 2025 року справу передано за підсудністю до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області (а.с. 44).

Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 2 січня 2026 року (а.с. 47).

Згідно з протоколом атоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Шепелю К.А. (а.с.48).

В порядку частини сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України 8 січня 2026 року отримано інформацію щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 8 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 Цивільного процесуального кодексу України. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачу строк п`ять днів для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с. 51).

В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності.

Ухвала про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, а також копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу рекомендованим листом за дійсною адресою зареєстрованого місця проживання ВПО (а.с. 50).

19 січня 2026 року надходить відзив на позовну заяву (а.с. 53-61).

12 березня 2026 року надходить відповідь на відзив та клопотання про поновлення строку для подання відповіді та клопотання про долучення доказів (а.с.94-128).

Суд приходить до висновку про задоволення поданого клопотання представником позивача про поновлення строку для подання відповіді на відзив та подання доказів. Оскільки, залишення без розгляду заяви представника позивача в даному випадку суперечило б завданню цивільного судочинства та не відповідало б конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації сторонами права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

З матеріалів справи встановлено, що 27 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 544997700 у формі електронного документа, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «MNV25ER2».

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 6500 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

Згідно з пунктом 1.2, кредит надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період). Сторони погодили, що встановлений в пункті 1.2 строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, за умовами визначеними договором.

Відповідно до пункту 1.4 договору сторони погодили, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, виключно на період строку визначеного в пункті 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування ним.

Згідно з пунктом 1.7 договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладною обставиною, в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається на кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 % річних, що становить 2,30 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Відповідно до пункту 1.8 договору проценти, в розмірі визначеному кредитним договором, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.

Згідно з пунктом 4.3 договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розумінні визначеному пунктом 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (а.с. 6-8).

Істотні умови Договору також викладені в паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 544997700 від 27 березня 2021 року, зокрема: тип кредиту фінансовий кредит, сума кредиту 6500 грн; строк кредитування 15 днів з можливістю продовження строку, реальна річна процентна ставка 620,50 відсотків річних (а.с.5).

Відповідно до платіжного доручення від 27 березня 2021 року ОСОБА_1 на платіжну карту № НОМЕР_1 було здійснено переказ коштів згідно з договором №544997700 від 27 березня 2021 року (а.с. 109).

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 8.2 договору строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с.113-118).

31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Однак позивачем додано до суду перші п`ять аркушів додаткової угоди та останню десяту, що позбавляє можливості суд дослідити його зміст у повному обсязі та оцінити як доказ (а.с.9-10 на звороті).

Суд звертає увагу на те, що копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд не приймає їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні положень статей 77-79 Цивільного процесуального кодексу України.

18 травня 2021 року представники ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали реєстр вимоги № 134, в якому під № 1577 значиться ОСОБА_1 , за яким рахується заборгованість за кредитним договором № 544997700 від 27 березня 2021 року в розмірі 13679 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 6500 грн, по відсоткам 7179 грн, що підтверджується витягом з вказаного реєстру (а.с.106-107).

В подальшому 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити (передати) фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.11-13).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 6 березня 2023 року до Договору Факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 544997700 від 27 березня 2021 року на загальну суму заборгованості 21453 грн, з яких заборгованість по основному боргу в сумі 6500 грн та заборгованість по відсоткам 14953 грн (а.с.14, 108).

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 544997700 від 27 березня 2021 року, який виконаний ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісним кредитором), ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 13679 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 6500 грн та відсотків в сумі 7179 грн, всього сплачено 10 грн (а.с. 110).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 544997700 від 27 березня 2021 року, який виконаний ТОВ «Таліон Плюс», ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 21453 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 6500 грн та відсотків в сумі 14953 грн (а.с. 110-111).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 544997700 від 27 березня 2021 року, який виконаний ТОВ «ФК «ЄАПБ», ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 21453 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 6500 грн та відсотків в сумі 14953 грн (а.с.15).

ТОВ «ФК «ЄАПБ» є юридичною особою та основним видом фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства - факторинг (а.с.17).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статями 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 639 Цивільного кодексу України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що кредитний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом та укладений сторонами відповідно до чинного законодавства.

Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредиторів подававав заявки на отримання кредитів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредитів, після чого кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитні договори не були би укладеними сторонами.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 523 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 Цивільного кодексу України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017року у справі № 752/8842/14-ц, та висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 Цивільного кодексу України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Кредитний договір № 544997700 був укладений 27 березня 2021 року.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» замінює ТОВ «Таліон Плюс» у кредитних договорах, право грошової вимоги за якими товариство отримало на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що входять до реєстру прав вимоги, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Таліон Плюс» за цими кредитними договорами.

Разом з тим, договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тому суд звертає увагу, що відповідно до пункту 8.2 строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, а додаткова угода № 26 до цього договору, якою його текст був викладений у новій редакції, укладена 31 грудня 2020 року тобто, після закінчення строку дії договору. Крім того, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про ОСОБА_1 як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги № 134 від 18 травня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс», тобто майже через три роки після укладення договору відступлення права вимоги.

Отже, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 27 березня 2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду

Таким чином суд, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих позивачем станом на день ухвалення рішення доказів, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 509, 525, 549, 610, 611, 625, 634, 1048, 1049, 1054, 1056-1, 1077, 1080, 1084 Цивільного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», знаходиться по вул. Симона Петлюри, 30 , м. Київ. Код , IBAN НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк».

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ