печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2026 р. м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва Гуртова Т. І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

01 вересня 2025 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2025 суддею Литвиновою І. В. заявлено самовідвід від розгляду справи.

13.01.2026 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 6 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

14.01.2026 матеріали передано судді Гуртовій Т. І. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої:

- бездіяльністю слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні від 24 січня 2023 року № 0000061, яка полягає у не здійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений ч. 1 ст. 220 КПК України строк;

- бездіяльністю слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4., яка полягає в умисному залишенню бездіяльності слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000061 від 24 січня 2023 року, без "судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні" (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначає, що 13 квітня 2021 у справі № 487/1500/21 слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 відмовила в задоволені скарги ОСОБА_1 за № 3/ЖАВ-57 від 02 березня 2021 року на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей про вчинення слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч. 2 ст. 366, ч. 2, 3, 4 ст. 382 КК України, після отримання заяви за № 2/ЖАВ - МШ-4 від 18.02.2021.

14 грудня 2021 року позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою за № 14-12 про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 356 КК України.

10 лютого 2022 року у справі № 757/5314/22-к слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва задовольнила скаргу позивача від 24 грудня 2021 року № 24-21 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора та постановила зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 за № 14-12 від 14.12.2021 про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 кримінального правопорушення з ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 356 КК України, та розпочати досудове розслідування.

24 січня 2023 року уповноважена особа Офісу Генерального прокурора внесла відомості до ЄРДР за заявою позивача № 14-12 про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 356 КК України.

27 березня 2025 року позивач звернувся до слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000061 від 24.01.2023, з клопотанням № ЖАВ-27/03-2025 про виконання процесуальних дій. Як зазначає позивач, слідчий ДБР, у порушення вимог ч. 2 ст. 220 КПК України, не повідомив позивача про "результати розгляду клопотання" № ЖАВ-27/03-2025 від 27.03.2025 про виконання процесуальних дій та не виніс мотивовану постанову про "повну або часткову відмову в задоволенні" цього клопотання, тобто допустив, на думку позивача, бездіяльність, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений ч. 1 ст. 220 КПК України строк.

23 квітня 2025 року позивач звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва з скаргою за № ЖАВ-23/04-2025 на вищезазначену бездіяльність слідчого ДБР.

23 червня 2025 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 у справі № 487/4330/24 (провадження № 1-кс/490/2581/2025) відмовив позивачу у задоволенні вказаної скарги.

Ознайомившись із позовною заявою, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за частиною позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, згідно з позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого судді, вчинених ним під час розгляду справи, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи. Позивач заявляє вимогу про визнання протиправними дій судді, вважаючи таку протиправність підставою позову.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що вирішення заявленої до судді-відповідача вимоги про відшкодування ним збитків і моральної шкоди, завданих протиправними, на думку позивача, діями судді, передбачатиме оцінку таких дій, що є втручанням у здійснення правосуддя суддею-відповідачем.

Оскарження діянь судді (судів) щодо розгляду та вирішення справа, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.07.2019 у справі № 636/5534/15).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Отже, рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами та шляхом звернення до компетентних органів, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище слід відмовити у відкритті провадженні у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої, на думку позивача, діями слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні від 24 січня 2023 року № 0000061, яка полягає у не здійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений ч. 1 ст. 220 КПК України строк, суд вважає, що в цій частині позовна заява підлягає залишенню без руху з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити певні положення, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вона містить наступні недоліки:

- відсутні відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін;

- відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- відсутній перелік зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також, матеріали справи не містять належним чином засвідчених додатків, у зв`язку із чим, суддя дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги передбачені ч. 4 ст. 95, ч. 5 ст. 177 ЦПК України.

При цьому, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Постановою пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Аналогічна правова позиція визначена і у ст. 23 Цивільного кодексу України.

При цьому п. 4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У разі недотримання позивачем зазначених вимог суд вправі залишити позовну заяву без руху.

Також у роз`ясненнях, наданих постановою пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995, вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві (п. 4).

Заява має містити відомості про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням та докази, що підтверджують позов, отже до заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог. Зокрема, докази причино-наслідкового зв`язку між станом здоров`я позивача та діями, бездіяльністю або рішеннями відповідачів, наприклад, докази витрат на лікування.

Проте, позивачем не зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив та якими доказами це підтверджується.

Крім цього, при визначенні розміру завданої моральної шкоди позивач послався на загальні норми законодавства, якими визначено компенсацію за моральні страждання, проте обґрунтування розміру компенсації моральної шкоди, завданої саме позивачеві та внаслідок протиправних дій саме відповідачів, у позовній заяві не зазначено.

Відтак, позивачу необхідно надати докази заподіяння такої шкоди та надати розрахунки, які було покладено в обґрунтування сум завданої моральної шкоди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність усунення вказаних недоліків та надання позивачу строку для їх усунення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 14, 175, 177, 185, 186, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та в особі Державної казначейської служби України в частині відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні від 24 січня 2023 року № 0000061, яка полягає у не здійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений ч. 1 ст. 220 КПК України строк, - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не виконання вимог ухвали суду в частині усунення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала в частині залишення позовної заяви без руху - оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала в цій частині оскарженню не підлягає.

Суддя Тетяна ГУРТОВА