Провадження № 2-з/522/151/26
Справа № 522/63/26
УХВАЛА

18 березня 2026 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси (суддя Ковтун Ю.І.) перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 1 520 000 грн.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду 23.02.2026 надійшла заява про забезпечення позову, шляхом встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що за інформацією від достовірних джерел відповідач планує виїхати за межі України з грошима на постійне місце проживання (оскільки він готує собі документи на отримання громадянства іншої держави), які були отримані від клієнтів-волонтерів, з яким він спілкується, також він бажає через програму «Волонтерство» виїхати за межі України і таким самим не виконувати зобов`язання про повернення боргу та просто тягнути час, щоб побільше зібрати грошей і законно виїхати за межі України.

До суду 25.02.2026 надійшов відзив ОСОБА_3 , у якому відповідач вказує, що обмеження права пересування чинному військовослужбовцю на підставі лише припущень про «право виїзду» є грубим порушенням закону.

12.03.2026 від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про проведення автоматизованого розподілу у справі, у зв`язку з перебуванням судді у довготривалій відпустці.

По справі 16.03.2026 проведено повторний автоматизований розподілу судової справи між суддями і цивільна справа разом з заявою про забезпечення позову 17.03.2026 передана судді Бондарю В.Я.

Весь день 17.03.2026 приміщення суду було відключено від електропостачання, у зв`язку з чим заява розглядається 18.03.2026.

Суддя, дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц.

Враховуючи зазначене, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати виїзд за кордон не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Також суд звертає увагу на те, що мотивування заяви ґрунтується на припущеннях, адже «інформація з достовірних джерел» не підтверджена жодним доказом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 353, 354, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.Я.Бондар