Справа № 345/5376/25
Провадження № 22-ц/4808/345/26
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Девляшевський В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.11.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 380607-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 10.11.2021 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 380607-КС-001 про надання кредиту. Позивачем направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8438 на номер телефону НОМЕР_1 , котрий відповідачем було введено/відправлено. Відповідно до п. 1 договору кредиту позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом, у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,07766643 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. ТОВ ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн шляхом перерахування на його банківську картку № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Відповідач здійснив часткову оплату за договором № 380607-КС-001 в розмірі 3730,00 грн. однак належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 04.09.2025 у нього утворилась заборгованість за договором в розмірі 35065,12 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9870,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 24158,57 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1036,55 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 380607-КС-001 про надання кредиту від 10.11.2021, що становить 35065,12 грн., та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9870,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 24158,57 грн.; суми прострочених платежів за комісією 1036,55 грн та судовий збір.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року позов ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 380607-КС-001 про надання кредиту від 10.11.2021, що становить 35065,12 грн., та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9870,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 24158,57 грн.; суми прострочених платежів за комісією 1036,55 грн та судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 безпосередньо до апеляційного суду через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях; постановлене з істотними процесуальними порушеннями; не відповідає принципам справедливості, змагальності та правової визначеності. Позивач стверджує, що додаткова угода №1 була укладена шляхом введення одноразового коду з SMS. Однак не надано жодного технічного доказу, що SMS було відправлено саме відповідачу, відсутні журнали доставки повідомлень; відсутні метадані особистого кабінету; відсутні IP-адреси, дата, час, пристрій, з якого нібито відбувався акцепт. Саме зазначення коду в тексті документа не є доказом волевиявлення особи на укладення договору. Вказує, що позивач, будучи професійним кредитором не перевірив платоспроможність відповідача; та знаючи про наявні кредитні зобов`язання; свідомо поглибив кредитне навантаження.

Суд дійшов помилкового висновку, що відповідач отримав 9 500 грн від ТОВ «Споживчий Центр» як інший кредит. Фактично ж відповідач самостійно здійснив переказ коштів ТОВ «Споживчий Центр», і зазначені кошти не створили жодної фінансової вигоди для відповідача. Крім того судом помилково не застосовано строки позовної давності.

Суд не виконав обов`язку повного та всебічного з`ясування обставин справи чим порушив норми процесуального права. Так, суд першої інстанції формально зазначив, що позивач надав достатні докази, однак не навів жодного аналізу, чому клопотання відповідача про витребування технічних доказів укладення додаткової угоди №1 було проігноровано.

19 лютого 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» адвокат Покрищук А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що ТОВ "Споживчий Центр" не є учасником та стороною у судовій справі, посилання апелянта на надання коштів саме від ТОВ "Споживчий Центр" не стосується даної справи. Щодо строків позовної давності,то відповідно до п.1 договору термін дії договору становить до 27.04.2022 року та відповідно до п.4 додаткової угоди термін дії договору продовжено до 23.07.2022р. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте, з лютого місяця 2022-го року відбулося повномасштабне вторгнення РФ на територію України і як наслідок, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) в Україні було запроваджено воєнний стан з 24 лютого 2022 строком на 30 діб. У подальшому його було неодноразово продовжено. Таке продовження безперервно триває й досі. 4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 №4434 IX. Цей закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Враховуючи, що кредитором подано позов до суду під час періоду зупинення в Україні дії строків позовної давності, то сплив строку позовної давності не може застосовуватись

Відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути не лише тіло кредиту, а й сплатити проценти за ним та комісію.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до правил ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи, зокрема з системи «Електронний суд» вбачається, що 10.11.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 380607-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 10.11.2021 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 380607-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Позивачем направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8438 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено.

Таким чином, кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

За умовами кредитного договору № 380607-КС-001 від 10.11.2021 відповідачу ОСОБА_1 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надано кредит в сумі 10 000 грн, строком кредитування до 24.02.2022 року (п.1 договору).

Відповідно до п. 1 договору денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає: 1,07766643, орієнтована річна процентна ставка 7257,47 %.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № НОМЕР_2 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується випискою АТ КБ «Приват Банк» за період 10.11.2021 - 23.07.2023.

На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору, з якої встановлено, що клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , зайшов в особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 380607-КС-001 від 10.11.2021 виникла заборгованість за період з 10.11.2021 року по 23.07.2022 року, яка становить 35065,12 грн., та складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 9870,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 24158,57 грн.; суми прострочених платежів за комісією 1036,55 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. В аналогічному порядку відбулося укладення Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 380607-КС-001. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.09.2025 становить 35065,12 грн., та складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9870,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 24158,57 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1036,55 грн, і позивач в межах строку позовної давності має право на стягнення вказаної заборгованості за договором про надання кредиту № 380607-КС-001 від 10.11.2021.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з нормою ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановлено, що 10.11.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем укладено договір № 380607-КС-001, який підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором G-8438.

Частинами другою, четвертою, шостою статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін.

Відповідно до частини 4статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію"та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних".

Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних"визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

За змістом договору про надання кредиту 10 листопада 2021 року зазначено інформацію про позичальника ОСОБА_1 : адреса проживання - АДРЕСА_1 , паспорт: НОМЕР_3 , виданий 2618 28.02.2016 РНОКПП НОМЕР_4 , телефон НОМЕР_5 електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналогічні відомості містяться і при укладанні Додаткової угода №1 до Договору №380607-КС-001 про надання кредиту від 10 листопада 2021 року від 11.12.2021 р.

У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не ОСОБА_1 , а іншою особою, що електронна адреса, з використанням якої здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором договору, ОСОБА_1 не належить.

Таким чином, факт укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього є доведеним

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач крім іншого посилається також на те, що стороною позивача не доведено факту перерахування кредитних коштів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» зобов`язання за договором про споживчий кредит №1380-3241 від 10 листопада 2021 року, позивачем надано копію квитанції №460862632 про перерахування коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 в сумі 10 000 грн на карту № НОМЕР_6 та виписку Приватбанку від 06.10.2025 по рахунку № НОМЕР_2 , яка містить дані про те, що на ОСОБА_1 емітовано вказану картку та зараховано на картку 10 000 грн (а.с.30-39)

При цьому, стороною відповідача не надано до суду доказів (зокрема виписки з банківських рахунків відповідача) на підтвердження того, що кредитні кошти у сумі 14400 грн не надходили на банківський рахунок.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про отримання ОСОБА_1 тільки 9500 грн кредиту, оскільки надана квитанція про перерахунок коштів від 11.11.2021 року на картку № НОМЕР_6 не містить відомості про отримання вказаної суми на виконання умов кредитного договору № 380607-КС-001ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», а виписка про рух коштів по вказаній картці містить відомості про отримання вказаних коштів 11.11.2021 року від ТОВ Споживцентр .

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що визнає факт отримання кредитних коштів від ТОВ «Бізнес Позика» 10.11.2021 року, яку йому були необхідні для погашення іншого кредиту, і які він витратив 11.11.2021 року. Відповідач також зауважував, що позивач безпідставно видав йому кредит як особі, яка не має матеріальної можливості для виконання кредитних зобов`язань. Саме з цих підстав і з урахуванням спливу строку позовної давності він просив суд першої інстанції відмовити в задоволенні позову, а у випадку вирішення спору на користь позивача - розстрочити виконання судового рішення (а.с 45-46) .

Разом з тим в апеляційній скарзі відповідач посилався на недоведеність позивачем вимог про повернення кредитної заборгованості, на помилковість висновку суду про нібито отримання ним 9500 грн він ТОВ «Споживчий центр», що привело суд до неправильних висновків стосовно обставин справи.

Як вбачається, за умовами кредитного договору № 380607-КС-001 від 10.11.2021 відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 10 000 грн ( п. 1), строком кредитування на 24 тижні, тобто до 27.04.2022 року та за умовами додаткової угоди №1 до кредитного договору від 11.12.2021 сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 23.07.2022 р.» (п.6), Комісія за надання Кредиту 1 036,55грн (п.1), сторони домовились встановити Процентну ставку за користування Кредитом в наступному розмірі:- з 11.12.2021 року до 25.12.2021 року (включно) 1,07766643% в день,- з 26.12.2021 року 1,07766643% в день(п.3).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 380607-КС-001 від 10.11.2021 за період кредитування з 10.11.2021 по 23.07.2022 всього видано кредиту 10 000 грн, нараховано відсотків 27 295,12 грн, комісії 1 500 грн, нараховано штрафів 0 грн Всього сплачено 3 730 грн за кредитом: 130 грн по відсотках: 3 136,55 грн по комісії: 463,45 грн по штрафам: 0 грн. Залишок заборгованість згідно кредитного договору станом на 31.07.2025 22:06:35 складає: 35 065,12 грн за кредитом: 9 870 грн по відсотках: 24 158,57 грн по комісії: 1 036,55 грн по штрафам: 0 гр

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

На підставі викладеного вбачається, що розрахунок заборгованості, наданий банком по кредитному договору № 380607-КС-001 від 10.11.2021 повністю відповідає умовам Договору та укладеним до нього додатковій угоді №1, підтверджується випискою руху коштів по рахункам відповідача, з якої встановлено, що ОСОБА_1 11.11.2-21 року отримав 9500 грн від ТОВ «Споживцентр», а також відповідає положенням ст.ст. 536, 1054, 1056-1 ЦК України. Отже, сума заборгованості підтверджена належними та достатніми доказами та не спростована відповідачем.

Щодо стягнення комісії, слід виходити з наступного

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 1 500 грн., а також подальше стягнення зазначеної комісії в сумі 1 036,55 грн відповідає вимогам діючого законодавства.

Неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З матеріалів справи встановлено, що 10.11.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 380607-КС-001 строком на 24 тижні, тобто до 27.04.2022 року та додатковою угодою№1 до кредитного договору продовжили до 27.04.2022 року.

ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 у вересні 2025 року.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Законом України від 14 травня 2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення».

Проте зазначений Закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 04 вересня 2025 року, до цього часу діяли норми щодо зупинення перебігу позовної давності, визначеної ЦК України.

З урахуванням наведених норм колегія суддів уважає, що в спірному випадку позивач не пропустив визначену чинним на час звернення законодавством позовну давність

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін по суті спору, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року при відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року до ухвалення судового рішення Івано-Франківським апеляційним судом у справі.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно, не підлягають стягненню з позивача понесені судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави 2 906,88 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 2 906,88 грн судового збору за подання апеляційної скарги, отримувач коштів: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ /22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37951998 Банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UA0009612, Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 17 березня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М.Луганська

В.А.Девляшевський