Номер провадження: 22-ц/813/3367/26
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду міста Одеси від 27 травня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 55 100 (п`ятдесят п`ять тисяч сто) гривень компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 28 лютого 2024 року близько 22 год. 30 хв. позивач, керуючи автомобілем Hyundai Kona НОМЕР_1 , був зупинений на Привокзальній площі у м. Одеса екіпажом патрульної поліції, з приводу того, що він здійснив проїзд перехрестя вул. Старосінна на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е ПДР, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч. 2 ст.122 КУпАП. На підтвердження правопорушення інспектор показав позивачу відеозапис з якого неможливо було встановити та ідентифікувати автомобіль позивача та колір світлофора. Проте, відносно позивача поліцейським було складено постанову серії ЕНА № 1547337 від 28.02.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.22 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн, який позивач не платив.

04.03.2024 року ОСОБА_1 будучі незгодним з вказаною постановою, звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Департаменту патрульної поліції, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 1547337 від 28.02.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу.

У подальшому рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року було скасовано постанову серії ЕНА № 1547337 від 28.02.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення, вказане рішення апеляційною інстанцією залишено без змін.

Позивач, посилаючись на ст. 16 ЦК України зазначає, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, позивач у позові цитує норми ст.ст. 1166, 1167, 1173-1176 ЦК України та в обґрунтування позову посилається на Закон України № 266/94ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким на підставі цього Закону у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції, а саме складання 28.02.2024 року постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1547337 та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності було грубо порушено його права, завдало сильних душевних та фізичних страждань, вплинуло на авторитет в суспільстві.

Позивач вказує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має точних критеріїв майнового виразу душевного болю, людських страждань, тому він при визначенні розміру моральної шкоди посилається на ст.13 Закону України № 266/94ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач застосовує вказану формулу розрахунку, визначену ст.13 Закону України № 266/94 ВР, та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди становить 55100 грн., яку він просить стягнути з Державного бюджету України.

При цьому посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року (п.101) про те, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено законом (наприклад ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом цього не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом залучається як відповідач орган Державного казначейства.

Позивач зазначає, що він не користувався послугами адвоката, оскільки має юридичну освіту, ступінь магістра права, тому вважає, що позовні вимоги повністю ним доведено та обґрунтовано, вважає, що достатньою компенсацією моральної шкоди є сума в розмірі 51000 грн, яку він просить стягнути з Державного бюджету України, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 27 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, щодо заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставам справи, просить рішення Київського районного суду від 27.05.2025 року по справі № 947/34044/24 скасувати та ухвалити нове рішення, за яким стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 55100 (п`ятдесят п`ять тисяч сто) гривень компенсації моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач працівниками поліції був притягнутий до адміністративної відповідальності незаконно із накладенням адміністративного стягнення та за відсутності в діях позивача складу правопорушення.

Скаржником зазначається, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції при складанні постанови ЕНА № 1547337 від 28.02.2024 року про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу, грубо порушено його права, що завдали йому сильних душевних та фізичних страждань та впливу на його авторитет у суспільстві та на роботі. Крім того, скаржником зазначається, що у результаті неправомірних дій відбулися суттєві та неприємні зміни у його житті, порушено звичний ритм життя та його зміни у зв`язку з необхідністю вжиття дій щодо оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, доведення своєї невинуватості в суді, чим і завдано морально шкоду.

Крім того, скаржник вважає, що посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, про яку йдеться, і що останнім не обґрунтовано розмір цієї шкоди та підстав, які призвели до заподіяння йому моральних страждань, є юридично неспроможними. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.07.2010 в справі «Недайборщ проти Росії» (п. 9.3) зазначено, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

Також, на думку скаржника, що оскільки провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито судом за відсутності складу адміністративного правопорушення, правильний висновок суду в цій справі має бути таким: «саме внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності на підставі постанови інспектора Управління патрульної поліції Одеської області серія ЕНА № 1547337, складеної 28.02.2024 року на ОСОБА_1 , якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, позивачу завдано моральну шкоду.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , особою, яка забезпечує самопредставництво Державної казначейської служби України, головним спеціалістом-юрисконсультом відділу претензійно-позовної роботи Юридичного управління Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області Печорською А.О. подано відзив, в якому зазначено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню за результатами її перегляду в апеляційному суді, просять оскаржуване рішення залишити без змін.

У відзиві зауважується, що оскільки дії посадових осіб Департаменту патрульної поліції не були визнані незаконними чи протиправними, тому і відповідальність за завдану шкоду не настає, а шкода не підлягає відшкодуванню. Крім того, апелянтом не зазначено, у чому конкретно полягали фізичні, душевні або психічні страждання.

ОСОБА_1 на відзив Державної казначейської служби подано відповідь, в якій звертається увага суду на те, що всупереч приписів процесуального законодавства, документ Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 по справі № 947/34044/24, поданий Казначейством як додаток у PDF-форматі в системі Електронний суд вважається не підписаним, а тому не може бути прийнятий до уваги при розгляді справи апеляційним судом.

Департамент патрульної поліції, також ознайомився з апеляційною скаргою скаржника та подав на неї відзив, в якому зазначається, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апелянта є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству, просять залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Київського районного суду м. одеси від 27 травня 2025 року у справі № 947/34044/24 без змін.

Також, у відзиві акцентується увага на тому, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно - наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями і протиправними діями відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови. Апелянтом не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме - відсутнє матеріальне підтвердження моральної шкоди, не розкрито її суть в цілому та не доведено її фактичне існування.

На відзив Департаменту патрульної поліції Комінарцем О.А. подана відповідь, яка загалом за своїм змістом є аналогічною змісту апеляційної скарги.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі.

Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Некришев Є.А., в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Державна казначейська служба України, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином, шляхом надсилання судової повістки до їх електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

28.02.2024 року інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції Чибісовим М.Ю. було складено постанову серії № ЕНА № 1547337 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП з приводу того, що на Т-образному перехресті вулиці Старосінної в районі Привокзальної площі з середнього ряду в напрямку вулиці Середньофонтанської заборонено їхати прямо на червоний сигнал світлофора при наявності стрілки зеленого кольору «прямо» на табличці, а от з першого або третього ряду їхати прямо можна.

04.03.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА №1547337 про адміністративне правопорушення від 28.02.2024 року, а провадження по справі закрити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року по справі № 947/7623/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено, постанову серії ЕНА №1547337 про адміністративне правопорушення від 28.02.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2024 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року по справі № 947/7623/24 залишено без змін.

Під час розгляду справи № 947/7623/24 судом не було встановлено підстав для визнання дій або бездіяльності інспектора поліції протиправними.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Так, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст. 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (див. пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).

З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.

Проте, позивачем не надано ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції жодних медичних довідок, висновків чи інших документів, які б вважалися належними та допустимими доказами моральних страждань, душевних хвилювань, приниження його часті та гідності, що прямо опосередковано підтвердили б заподіяння йому душевних страждань, і як наслідок заподіяння йому шкоди, розмір якої скаржником не обґрунтований.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу такого порушення не презюмує завдання позивачу моральної шкоди.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських, щодо складання такого протоколу.

У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції Чибісовим М.Ю. було складено постанову серії № ЕНА № 1547337 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з такою постановою ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправної та скасування постанови № ЕНА № 1547337.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року по справі № 947/7623/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задоволено, постанову серії ЕНА №1547337 про адміністративне правопорушення від 28.02.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2024 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року по справі № 947/7623/24 залишено без змін.

Як вбачається із змісту вищезазначеної постанови судом не було встановлено підстав для визнання дій або бездіяльності інспектора поліції протиправними.

Фактично у цій справі доводи позивача зводяться до незгоди із діями працівників Департаменту патрульної поліції та постановою про адміністративне правопорушення, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння їй внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди.

Очевидної невідповідності постанови вимогам закону або інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності, матеріали справи не містять.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є вірним.

Посилання скаржником на судову практику іншого апеляційного суду не має правового значення, оскільки наведена постанова не має відношення до розгляду даної справи за відсутності на території України прецедентного права.

Загалом доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Проте, колегія суддів вважає слушними доводи ОСОБА_1 які зазначені у відповіді на відзив Державної казначейської служби про те, що відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 по справі № 947/34044/24, поданий Казначейством як додаток у PDF-форматі в системі «Електронний суд» вважається не підписаним, а тому не може бути прийнятий до уваги при розгляді справи апеляційним судом.

Відповідно до Положення про ЄСІТС, документи в системі «Електронний суд» мають бути підписані КЕП (кваліфікованим електронним підписом) особи, яка їх подає, PDF-файл, що додається, але не підписаний КЕП окремо вважається непідписаним, тому суд не приймає до уваги відзив Державної казначейської служби.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2025 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12.03.2026 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко