Справа № 462/260/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року Залізничний районний суд міста Львова у складі головуючого судді Кирилюка А. І. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування» про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий виклад обставин справи.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , 09.01.2026 року (вх. № 647) звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою (документ сформований у системі «Електронний суд» від 09.01.2026 року), у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 153 987 грн 51 коп. та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.12.2021 року у справі № 462/1045/21 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 25.11.2021 року у справі 462/4849/21 постановлено затвердити мирову угоду, укладену 16.11.2021 року між сторонами.

Вказані судові рішення у формі ухвал звернено до примусового виконання Залізничним ВДВС у м. Львові Львівського МУ МЮ України на підставі яких відкрито виконавче провадження № 68350256 та №68069224 в якому Позивач є стягувачем, а Відповідач боржником.

27.11.2025 року на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 154 520 грн 64 коп. на виконання ВП № 68069224. Тобто прострочення виконання Боржником зобов`язання становить: 3 роки 11 місяців 14 днів (період від 13.12.2021 року до 27.11.2025 року). Відповідно, за прострочення виконання ухвали Залізничного районного суду міста Львова у справі № 462/4849/21 виданої 25 листопада 2021 року належить стягнути 113 348, 06 грн. інфляційне збільшення та штрафні санкції.

03.12.2025 року на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 55 370 грн 29 коп. на виконання ВП №68350256, яке відкрито на підставі ухвали Львівського апеляційного суду у справі №462/1045/21, виданої 14 грудня 2021 року і яка набрала законної сили з моменту ухвалення 14.12.2021 р.

Тобто прострочення виконання Боржником зобов`язання становить: 3 роки 11 місяців 19 днів (період від 14.12.2021 року та 03.12.2025 року). Відповідно, за прострочення виконання ухвали Львівського апеляційного суду у справі №462/1045/21, виданої 14 грудня 2021 року належить стягнути 40 639 грн 45 коп. - інфляційне збільшення та штрафні санкції

Загальна сума боргу, яку належить стягнути з боржника становить 153 987 грн 51 коп. З огляду на зазначене просить позов задовольнити.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026 року визначено головуючого суддю Залізничного районного суду м. Львова Кирилюка А. І. (а.с. 18).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.01.2026 року постановлено позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування» про стягнення заборгованості - залишити без руху. (а.с. 19-20).

13.01.2026 року уповноважений представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подав до Залізничного районного суду заяву у якій виконав вимоги ухвали від 09.01.2026 року. (а.с. 22-27).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 28-29).

Позиція учасників справи.

У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено що ухвалою від 08 квітня 2022 року Львівського апеляційного суду у справі №462/1045/21 ухвалено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року визнати нечинним.

Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування, згідно якої сторони досягли згоди про наступне:

1.Сторони домовилися, що позивач відмовляється від відшкодування витрат на правову допомогу у справі №462/1045/21, а Відповідач у свою чергу зобов`язується виплатити Позивачу заробітну плату та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 55 370 грн 29 коп. у повному обсязі.

2.Позивач визнає, що умови цієї Мирової угоди в повній мірі відповідають його інтересам, відновлюють його порушені права.

3.Сторони заявляють про відсутність з моменту виконання цієї Мирової угоди між сторонами будь-яких матеріальних претензій, пов`язаних з предметом позову, одна до одної.

4.За умовами цієї Мирової угоди кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цією Мировою угодою.

5.Сторони погоджуються з тим, що умови цієї Мирової угоди не суперечать закону, не порушують їх прав та охоронюваних законом інтересів, а також прав, свобод чи інтересів інших осіб.

6.Ця мирова угода набирає чинності з моменту постановлення ухвали Львівського апеляційного суду про затвердження мирової угоди у справі № 462/1045/21 і діє до повного виконання зобов`язань, передбачених цією Мировою угодою, які є обов`язковими для виконання кожною зі Сторін.

7.Наслідки закриття провадження в справі, передбачені ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, сторонам відомі.

8.Сторони підписанням цієї Мирової угоди підтверджують, що діють з власної волі, добровільно, без жодного тиску та/чи примусу. Сторони усвідомлюють правові наслідки підписання цієї Мирової угоди та погоджуються з ними.

Ухвалою від 08 квітня 2022 року Львівського апеляційного суду ухвалено заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про виправлення описки в ухвалі Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року задовольнити.

Виправити описку в ухвалі Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року та викласти п.1 Мирової угоди у такій редакції:

"1. Сторони домовилися, що Позивач відмовляється від відшкодування витрат на правову допомогу у справі № 462/1045/21, а Відповідач у свою чергу зобов`язується виплатити Позивачу заробітну плату та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 55 370 грн 29 коп. у повному обсязі упродовж двох робочих днів із дня набрання чинності цієї Мирової угоди."

Окрім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.11.2021 року у справі № 462/4849/21 постановлено:

Затвердити мирову угоду, укладену 16.11.2021 року між ОСОБА_1 та Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування (ЛКЕПЗПІП), що діє в особі керівника - ОСОБА_5 на наступних умовах:

1.Сторони домовилися, що Позивач відмовляється від відшкодування витрат на правову допомогу у справі № 462/4849/21, а Відповідач у свою чергу зобов`язується виплатити Позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 154 520, 64 грн. у повному обсязі упродовж двох робочих днів із дня набрання чинності цієї Мирової угоди.

2.Позивач визнає, що умови цієї Мирової угоди в повній мірі відповідають його інтересам, відновлюють його порушені права.

3.Сторони заявляють про відсутність з моменту виконання цієї Мирової угоди між Сторонами будь-яких матеріальних претензій, пов`язаних з предметом позову, одна до одної.

4.За умовами цієї Мирової угоди кожна Сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цією Мировою угодою.

5.Сторони погоджуються з тим, що умови цієї Мирової угоди не суперечать закону, не порушують їх прав та охоронюваних законом інтересів, а також прав, свобод чи інтересів інших осіб.

6.Ця Мирова угода набирає чинності з моменту постановлення ухвали Залізничного районного суду міста Львова про затвердження мирової угоди у справі № 462/4849/21 і діє до повного виконання зобов`язань, передбачених цією Мировою угодою, які є обов`язковими для виконання кожною зі Сторін.

7.Наслідки закриття провадження в справі, передбачені ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, Сторонам відомі.

8.Сторони підписанням цієї Мирової угоди підтверджують, що діють з власної волі, добровільно, без жодного тиску та/чи примусу. Сторони усвідомлюють правові наслідки підписання цієї Мирової угоди та погоджуються з ними.

9.Ця Мирова угода складена у 3 (трьох) примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному примірнику для кожної зі Сторін, а один примірник залишається в матеріалах цивільної справи № 462/4849/21, що перебуває у провадженні Залізничного районного суду міста Львова.

10.Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом.

11.Стягувачем за затвердженою Мировою угодою є Кульчицький Юрій Ігорович (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).

12.Боржником за затвердженою Мировою угодою є Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування (ЛКЕПЗПІП) (місцезнаходження юридичної особи: 79052, Львівська обл., місто Львів, вул. Рудненська, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи: 03187714).

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку закрити.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Львівської міської ради № 6355 від 12.06.2025 «Про реорганізацію ДКП "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» вирішено припинити державне комерційне підприємство "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування" () шляхом перетворення у комунальне підприємство "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування". (а.с. 16).

З постанов Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції від 18.09.2025 року у ВП №68069224 та ВП №683350256, які були відкриті на підсаві ухвали Залізничного районного суду м. Львова №462/4849/21 від 25.11.2021 року та ухвали Львівського апеляційного суду № 462/1045/21 від 13.01.2021 року вбачається, що постановлено внести зміни стосовно боржника а саме: назву та адресу останнього. (а.с. 9-10).

З наданих позивачем фотографій вбачається, що з відповідача 27.11.2025 року на користь позивача було стягнуто 154 520 грн 64 коп. у ВП №68069224 (а.с. 11).

Окрім цього з відповідача 03.12.2025 року на користь позивача було стягнуто 55 370 грн 29 коп. у ВП №68350256 (а.с. 12).

Судом, також, досліджено постанови про відкриття виконавчого провадження та інші документи, які містяться у матеріалах справи, а також наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складається з інфляційного збільшення у ромірі 99 996 грн 15 коп. та 34 040 грн 53 коп. та штрафних санкцій у розмірі 18 351 97 коп. та 6 598 грн 92 коп. загалом 153 987 грн 57 коп. (а.с. 6-8).

Застосоване судом законодавство.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Керуючись ч. 1 ст. 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статі 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо; у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений говором або законом чи іншим нормативно-правовим актом використання валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позивач посилався на те, що відповідачем не виконано рішення суду та не сплачено грошову компенсацію за вказаними рішеннями.

Таким чином спірні правовідносини виникли з приводу неналежного виконання рішень Залізничного районного суду м. Львова №462/4849/21 від 25.11.2021 року та Львівського апеляційного суду № 462/1045/21 від 13.01.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), якою відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав вчасно, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Аналогічний висновок щодо застосування норма матеріального права при неналежному виконанні судового рішення, яким стягнуто грошові кошти, зроблено Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 757/42885/19 (провадження № 61-1411св21).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження№ 12-302гс18).

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19) зазначено, що "оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти".

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо обов`язку боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора три проценти річних від простроченої суми.

Мотиви прийняття рішення та висновки суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги у цілому. Відповідачем також не подано до суду власного розрахунку заборгованості та не спростовано розрахунок позивача

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний спір підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути 3 % річних та інфляційні втрати..

Судові витрати по справі.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції № 8АВD-162Q-Z8UE від 15.01.2026 року (а.с. 27) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 232 грн 00 коп.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено, то на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 231 грн. 90 коп.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1 - 4 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторони під час розгляду справи, те що відповідач не скористався правом на заперечення стосовно заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути позивач суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у сумі 10 000 грн. 00 коп., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПКУкраїни, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування» про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 153 987 (сто п`ятдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн 51 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 231 (одну тисячу двісті тридцять одну) грн 90 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Львівського експериментального підприємства засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» (, місцезнаходження: 79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10).

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: