Справа № 692/1684/25
Провадження № 2/692/76/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чепурного О.П., при секретарі Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Драбів цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 15.12.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №15.12.2020-100001307. Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 15.12.2020, сума кредиту: 10000,00 грн. Процента ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом. Первинний період користування кредитом 14 днів з дати надання. Первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши кредит у розмірі 10000,00 грн.

09.10.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу №СЦ-091024-14 від 09.10.2024, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. На виконання умов договору факторингу укладено реєстр №1, згідно з яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №15.12.2020-100001307 від 15.12.2020 року.

Відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує, внаслідок чого у відповідача станом на 13.11.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 30000,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 10000,00 грн. та відсотків в сумі 20000,00 грн.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 28.11.2025 року.

Ухвалою суду відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.

15.12.2020 року відповідач подав до ТОВ «Споживчий центр» заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, відповідно до умов кредитного договору №15.12.2020-100001307 від 15.12.2020 позичальнику надається кредит в сумі 10000,00 грн., строк на який надається кредит 14 календарних днів з дати його надання.

Відповідно до копії пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) укладеної 15.12.2020 року ТОВ «Споживчий центр» запропонував відповідачу укласти електронний кредитний договір, який складається з електронних документів, які розміщені на сайті кредитодавця. Згідно п. 3.1 за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредитодавець надає кредит на умовах, що встановлені в заявці, шляхом перерахування на рахунок споживача

Також додано відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №15.12.2020-100001307 від 15.12.2020 (кредитної лінії). Відповідач підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору. Дана заявка підписана одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, якщо договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами то підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Враховуючи викладене, суд вважає укладеним кредитний договір, який підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора.

Перерахування коштів відповідачу за договором кредиту підтверджується квитанцією №325802353, згідно якої 15.12.2020 10:52, відправник ТОВ «Споживчий центр» перерахував на карту № НОМЕР_1 , суму 10000,00 грн., статус: успішно, призначення видача за договором №15.12.2020-100001307.

Щодо переходу права вимоги за кредитним договором суд зазначає наступне.

09.10.2024 року між ТОВ «Новий колектор» та ТОВ «Споживчий центр» було укладено договір факторингу №СЦ-091024-14, відповідно до якого фактор зобов`язався передати клієнту загальну ціну продажу в сумі передбаченій в п.3.2. цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. До договору факторингу №СЦ-091024-14 від 09.10.2024 додано Акт приймання-передачі переліку №1, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №15.12.2020-100001307.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Таким чином, перехід права вимоги до позивача підтверджується доданими до позову договором факторингу та реєстром прав вимоги.

Відповідно до довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №15.12.2020-100001307 від 15.12.2020 року ОСОБА_1 за період з 15.12.2020 по 29.10.2025 має заборгованість в розмірі 30000,00 грн., з яких

-10000,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту;

-20000,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками.

Розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає дані обставини доведеними.

Щодо розміру заборгованості за нарахованими відсотками, суд зазначає наступне.

Згідно умов кредитного договору позику надано на 14 календарних днів з дати надання, а тому останній день строку кредитування є 28.12.2020 р., тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 28.12.2020.

Умовами договору передбачено дії, які має вчинити позичальник для продовження строку користування кредитом, а саме пролонгації. Сторонами погоджено, що пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру.

Умовами договору не передбачено автопролонгації договору без вчинення активних дій з боку позичальника. Позивач не надав доказів того, що позичальником було вчинено дії на продовження строку кредитування, які передбачені кредитним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та в Постанові КГС ВС від 25.07.2023 № 910/19891/20 вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, нарахування відсотків повинно відбуватися в межах строку кредитування, тобто 14 днів, а нарахування відсотків, які здійснені поза даним строком є неправомірними.

Аналіз, наданого позивачем розрахунку про щоденні нарахування за кредитним договором, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору, а саме до 07.03.2021. А тому суд вважає, що наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості по вказаному договору, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не бере його до уваги як належний та допустимий доказ.

В договорі позики вказана процентна фіксована процентна ставка «Економ» - 2% за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Проценти «Економ» розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на ставку «Економ» та на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка «Стандарт» - 2,5 % за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованих строків.

Отже, оскільки доказів того, що відбулась пролонгація строку кредиту суду не надано, суд вважає за необхідне при обрахуванні відсотків виходити з процентної ставки «Економ» яка обумовлена сторонами в договорі.

При визначенні розміру відсотків за користування кредитом, суд бере до уваги, що строк позики 14 днів, процентну ставку за користування позикою 2 % в день, а саме 10000,00 грн. ? 2% ?14 = 2800,00 грн. А тому розмір відсотків за користування позикою, який підлягає до задоволення становить 2800,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором.

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи, вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по договору.

У відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 549, 550, 551, 624, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 273,280, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором №15.12.2020-100001307 від 15.12.2020 року, що складається з основного боргу в розмірі 10000 гривень 00 копійок, процентів в розмірі 2800 гривень 00 копійок, а всього 12800 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» судові витрати в розмірі 1033 гривень 39 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через суд апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий