Справа № 486/1346/24
Провадження № 6/486/16/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Маляновій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

учасники справи: стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У заяві ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року задоволено в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Суд визнав спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, набуте під час шлюбу, а саме автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Також, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягала компенсація вартості 1/2 частки спільного майна подружжя автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» у сумі 232055 грн та 2320,55 грн судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року ухвалено стягнути з неї компенсацію вартості 1/2 частки майна в сумі 182106,50 грн та 1821,17 грн судового збору. Постанова набрала законної сили 20 серпня 2025 року.

10 вересня 2025 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 486/1346/24, виданого Південноукраїнським міським судом Миколаївської області. Також, з неї стягнуто виконавчий збір у розмірі 18392,77 грн та комісію платіжній компанії у сумі 3031,07 грн, що всього складає 205351,51 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що на її вихованні та повному матеріальному утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, батьком яких є стягувач ОСОБА_2 . Батько дітей не приймає і не хоче добровільно приймати участь у повсякденних витратах та додаткових витратах на дітей. У зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду, а згодом і до виконавчої служби за примусовим стягненням аліментів. Крім цього, вона зверталася до суду з позовною заявою про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, оскільки стягувач аліменти сплачує не регулярно, станом на 01 березня 2026 року має заборгованість зі сплати аліментів. Зазначає, що їхні діти потребують планових хірургічних втручань. Для яких потрібні медичні діагностування, консультації, обстеження та інші медичні послуги, які є платні і коштують чималих грошей. Старша дитина наразі навчається за кордоном, що тягне додаткові витрати на проживання, харчування та проїзд. Він користувався її кредитною карткою, на яку теж накладено арешт виконавчою службою і дитина не в змозі користуватися грошима у щоденних потребах.

Її доходи складаються з мінімальної заробітної плати, що є 8000 грн, а після сплати податків і зборів на руках лишається 6160 грн та соціальні виплати на дітей у вигляді державної допомоги на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Миколаївській області як малозабезпечена сім`я.

Крім того, автомобіль, який був предметом спору, приблизно з травня 2024 року знаходиться на стоянці, оскільки є технічно несправним і є не придатним до використанням за прямим призначенням, оскільки потребує капітального ремонту.

Діти знаходяться на змішаній формі навчання (дистанційне), а це потребує справної техніки, наявність гаджетів (телефон, комп`ютер, навушники), оплата інтернету, поповнення мобільного рахунку, що також фінансово лягає тільки на її плечі.

ОСОБА_1 зазначає, що не ухиляється від виконання рішення суду про сплату 1/2 частки вартості автомобіля придбаного під час шлюбу, проте, сума є дуже значною по відношенню до її доходів та непід`ємною для неї, виплатити всю суму одразу вона не має можливості.

Тому просить суд відстрочити їй виконання постанови Миколаївського апеляційного суду у справі № 486/1346/24 від 20 серпня 2025 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частки спільного майна подружжя автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком на один рік. А також повідомити державного виконавця та тимчасово зупинити виконавче провадження до ухвали про відстрочку.

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України суд вважає за можливе провести судовий розгляд заяви за відсутності учасників судового процесу.

Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

04 березня 2025 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , майно набуте під час шлюбу, а саме, автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 232055 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 2320,55 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення 1/2 частки вартості спільного майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя - автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 182106,50 грн, залишивши його у власності ОСОБА_1 .

В задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільного майна подружжя - автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1821,17 грн судового збору за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 749,07 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 2139,36 грн витрат на проведення судової експертизи.

10 вересня 2025 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79072329 з примусового виконання виконавчого листа №486/1346/24, виданого 08 вересня 2025 року Південноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя автомобіля ««ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано за ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 182106,50 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1821,17 грн судового збору. Також постановою державного виконавця з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 18392,77 грн.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року: відстрочка виконання рішення означає перенесення строку його виконання на визначений судом період; розстрочка виконання рішення передбачає його виконання частинами у встановлені судом строки та застосовується до рішень, що стосуються подільних предметів, зокрема грошей чи майна; зміна способу та порядку виконання рішення відбувається у випадках, коли його виконання в попередньо встановленому порядку є неможливим.

Відстрочка, розстрочка та зміна порядку виконання допускаються лише щодо судових рішень і не застосовуються до інших виконавчих документів, таких як виконавчі написи нотаріусів. Суд має право надавати відстрочку або розстрочку виконання рішення тільки у виняткових випадках, які визначаються виходячи з обставин, що ускладнюють або виключають його виконання, наприклад, тяжке захворювання боржника, стихійні лиха чи інші надзвичайні події; при цьому матеріальне становище боржника саме по собі не є безумовною підставою для відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Відстрочка або розстрочка виконання не можуть надавати боржнику безпідставно привілейоване становище та мають бути компромісом між зацікавленими сторонами; повторне звернення про відстрочку або розстрочку можливе, якщо змінилися обставини, які ускладнюють виконання рішення; відстрочка чи розстрочка не можуть змінювати рішення про стягнення грошових коштів на звернення стягнення на майно і навпаки, оскільки це змінює суть рішення, що є неприпустимим.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05 липня 2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018.

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно з положеннями частини четвертої ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

До заяви про відстрочення виконання рішення суду ОСОБА_1 долучила наступні докази:

- копії свідоцтв про народження дітей, згідно з якими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- довідку про отримання допомоги, наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідно до якої ОСОБА_1 з 01 січня 2025 року до 30 вересня 2025 року призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на трьох дітей. Допомогу нараховано з 01 січня 2025 року по 31 серпня 2025 року у розмірі 62286,62 грн;

- відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11 вересня 2025 року, відповідно до яких за період з січня 2025 року по липень 2025 року ОСОБА_1 нараховано: соціальні виплати з відповідних бюджетів (січень 6015,04 грн, лютий 7276,64 грн, березень 6645,84 грн, червень 39791,46 грн, липень 8469,82 грн.), а також заробітна плата (січень 8010 грн, лютий 8010 грн, березень 8010 грн, квітень 8010 грн, травень 8010 грн, червень 8010 грн, липень 8010 грн;

- інформаційну довідку № 443061519 від 11 вересня 2025 року про те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, нерухоме майно у ОСОБА_1 відсутнє;

- копії медичних довідок, щодо проходження дітьми лікування у ЛОРа ПП «Медичний центр пластичної естетичної хірургії та косметології «Моцарт» у січні 2025 року;

- довідку АТ «Універсал Банк», згідно з якою станом на 15 вересня 2025 року на картковому рахунку НОМЕР_3 , Картка є-підтримка, яка належить ОСОБА_1 , баланс 0,00 грн;

- копію рахунку№ НФ-0001871 від 06 серпня 2025 року, здійсненого ТОВ «КИТ-Т» щодо ремонту автомобіля «ТОYОТА FORTUNER», VIN: НОМЕР_1 ;

- копію довідки від 08 вересня 2025 року, викладеної іноземною мовою без відповідного перекладу;

- скріншоти спілкування між ОСОБА_1 та, як стверджує остання, ОСОБА_2 .

З матеріалів справи встановлено, що у вересні 2025 року ОСОБА_1 зверталася до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області з заявою про розстрочення виконання рішення у даній справі.

Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Повторне звернення про відстрочку або розстрочку можливе, якщо змінилися обставини, які ускладнюють виконання рішення.

Однак, ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про відстрочення виконання рішення суду, в заяві посилається на ті ж підстави, що нею були заявлені при поданні заяви про розстрочку виконання рішення, та надає ті ж самі докази, яким вже надавалась оцінка судом при постановленні ухвали суді від 25 листопада 2025 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Разом з тим, матеріали справи не містять нових доказів, які б підтверджували скрутне майнове та фінансове становище заявника, заявник таких відомостей до суду не надала.

Крім того, ОСОБА_1 просить відстрочити їй виконання рішення суду строком на один рік, однак, з часу набрання постановою Миколаївського апеляційного суду пройшло вже шість місяців.

З огляду на те, що відповідачем не надано достатніх доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави не можуть бути визнані такими, що вказують на необхідність відповідного відстрочення, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 260, 353, 354, 435 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Г. А. Далматова