Справа №720/2302/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Павлінчука С.С.

з участю секретаря Політнічук Л. В.

розглянувши в місті Новоселиця цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням останнім його умов, право вимоги за яким було відступлено ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР».

Ухвалою Новоселицького районного суду від 23.09.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін та встановлено 15-ти денний строк для подачі відзиву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, а для подачі відповіді на відзив - п`ять днів з дня отримання відзиву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. З письмової згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи.

Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, тож відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01.04.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» було укладено електронний договір про надання фінансових послуг №160 «Стандартний» (далі договір, кредитний договір), за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 5600 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору, його додатків та правил (п.1.1.).

Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3.).

Відповідно до п.1.4 договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначено у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до п.п.1.4.1, 1.4.2 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

У разі підписання електронного договору, останній буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) Товариства (п.1.5).

Згідно з п.1.6 договору, датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових), а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Пунктом 1.9 договору визначено граничний строк кредитування (строк дії Кредитного договору): 1 рік.

Відповідно до п.4.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ»». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа.

За п.4.3 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «V9» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Аналогічна інформація зазначена в додатку №1 до Кредитного договору, Заявка-анкета (для отримання кредиту), яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором «V9».

У заяві-анкеті зазначено особисті дані ОСОБА_1 та маска карткового рахунку НОМЕР_1 .

Також зазначено, що ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа та погодившись з ними, просить товариство надати йому кредит на особисті потреби у розмірі 5600 гривень. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту.

Розмір відсотків за користування кредитом у заяві-анкеті визначено аналогічний тому, який вказаний у п.1.4. кредитного договору.

ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 5600 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку із маскою НОМЕР_1 , що підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 за період з 01.04.2021 по 06.04.2021 виданої АТ КБ «ПриватБанк» , згідно якої на вищевказану картку було 01.04.2021 року зараховано 5600 гривень, та листом ТзОВ ФК «Вей фор пей» від 23.04.2025 року про перерахування вказаним товариством 01.04.2021 року на рахунок із маскою НОМЕР_1 5600 гривень по договору №160.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на день подачі позову відповідач має заборгованість в розмірі 95147,92 гривень, яка складається із 5600 гривень за тілом, 89547,92 гривень - по відсотках за період з 01 квітня 2021 року по 30.11.2021 року (ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ») та з 01.12.2021 року по 30.03.2022 року (ТзОВ «Вердикт Капітал»).

Разом з тим у позовній заяві позивач вказав, що враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності останній просить стягнути частину заборгованості у розмірі 69806,24 гривень, яка складається 5600 гривень - за тілом кредиту та 64206,24 гривень - за відсотками.

Підпунктом 2.1.1.7 кредитного договору передбачено, що ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

01 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» передало (відступило) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором №160, що підтверджується витягом з реєстру боржників.

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, у відповідності до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало (відступило) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором №160, що підтверджується витягом з реєстру боржників.

Отже, до «ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до укладеного договору №10-01/2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, заборгованість за яким складає 69806,24 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, і підписав вищевказаний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом прийнято до уваги, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та відповідачем не був би укладений. Відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаного кредитного договору його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 5600 гривень за договором про надання фінансових послуг №160, а наданий позивачем поденний розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5600 гривень.

Також позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 64206,24 гривень.

У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору, і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами (п.п.1.3.-1.4., п.1.9. договору).

Так, регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами).

Суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача по відсотках за користування кредитом за договором №160 становить 89547,92 гривень за період з 01 квітня 2021 року по 30.11.2021 року (ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ») та з 01.12.2021 року по 30.03.2022 року (ТзОВ «Вердикт Капітал») Водночас, позивачем заявлено до стягнення суму відсотків за користування кредитними коштами за цей період лише в розмірі 64206,24 гривень, що є його правом.

Відповідачем не спростовано розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, заявлений стороною позивача. Також ним не було надано контррозрахунок таких вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за договором про надання фінансових послуг №160, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, в сумі 64206,24 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до позивача ним було надано договори факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Згідно із п.6.1.4. вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

03 грудня 2021 року на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» сплатило фінансування, що підтверджується відповідним платіжним дорученням та підписано додаток №2 форма акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу.

03 грудня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було складено форму реєстру боржників у паперові формі (додаток №3).

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, у відповідності до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало (відступило) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_2 за договором №504 від 04 травня 2021 року.

Згідно із п.5.2. вищевказаного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором на набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4).

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було складено вищевказаний акт.

Вказані докази підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором від ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують презумпцію правомірності вищевказаних договорів факторингу, а отже вони є правомірним.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32668,4 гривень.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст.141 ч.2 п.1 ЦПК України у разі задоволення позову, вони покладаються на відповідача.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20), від 13 березня 2025 року (справа №275/150/22).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс).

Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявка на надання юридичної допомоги №903 від 01.07.2025 року, витяг з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року, з яких вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було надано ряд послуг з правничої допомоги, а загальна вартість виконаних робіт становить 16000 грн.

Від відповідача до суду не надходило заперечень щодо визначеного позивачем розміру витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 16000 гривень підтверджений належними, достатніми та достовірними доказами.

Враховуючи вищевикладене суд, керуючись принципом співмірності та розумності, реальності адвокатських витрат дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЕКТ ЦЕНТР» 16000 гривень витрат на правничу допомогу.

Окрім того, при подачі позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЕКТ ЦЕНТР» сплатило судовий збір у розмірі 3028 гривень, які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, загальний розмір понесених позивачем судових витрат складає 19028 гривень (3028 гривень + 16000 гривень), які мають бути стягнуті із відповідача.

На підставі ст.ст.207, 625, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.263, 265, 268, 274, 282, 284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЕКТ ЦЕНТР» код ЄДР: 44276926, вул.Мечнікова,3, офіс 306, м.Київ заборгованість за кредитним договором №160 від 01.04.2021 року в розмірі 69806,24 гривень (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот шість) гривень, витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 гривень.

Рішення суду можу бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідач може подати до Новоселицького районного суду заяву про перегляд заочного рішення на протязі 30 календарних днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Сергій ПАВЛІНЧУК