Справа № 539/4868/25
Провадження № 2/539/125/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Левенко В. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лисенка А. Ф.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщенні суду у місті Лубнах Полтавської області у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідачів

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, враховуючи уточнені вимоги, до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , синами якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на нерухоме майно від 12 лютого 2007 року серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (далі Виконавчий комітет Лубенської міської ради). Спадкоємцем цього спадкового майна є діти ОСОБА_4 : ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Не погодившись з тим, що ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, за результатом розгляду якого ухвалено рішення від 22 лютого 2010 року у справі № 2-282/2010, яким визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане 12 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Лубенської міської ради на ім`я ОСОБА_4 , на спірну квартиру; визнано за ОСОБА_3 право власності на 13/30 частини цієї квартири.

Під час розгляду справи № 2-282-2010 судом встановлено, що ОСОБА_1 (батько сторін у цій справі) та його дружина ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі, придбали у Будівельно-житловому кооперативі «Спутник» квартиру АДРЕСА_1 , за яку кошти сплатили. При таких обставинах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як подружжя мали по 1/2 частині в указаній квартирі, яка їм належала на праві власності. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_1 , який заповів все своє майно сину ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина за заповітом, на яку має право ОСОБА_3 та по закону на яку мали право дружина померлого та його діти. ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_1 прийняв спадщину, переоформивши на себе автомобіль ГАЗ-21, його мати ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_1 ) також прийняла спадщину, залишившись проживати у спірній квартирі. ОСОБА_4 на час смерті її чоловіка ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, була непрацездатною. ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру повністю оформила на себе, що підтверджується свідоцтвом від 12 лютого 2007 року серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Лубенської міської ради. Суд вважав, що зазначене свідоцтво, яке посвідчує право власності на квартиру, є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки на час оформлення права власності на квартиру був заповіт на ім`я ОСОБА_3 , який частково прийняв спадщину та мав частку у спірній квартирі. ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 . При таких обставинах ОСОБА_3 належить 13/30 частини спірної квартири, а за його матір`ю ОСОБА_4 залишилось 17/30 частини цієї квартири, на яку має право за заповітом ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 16 вересня 2009 року відкрито спадкову справу № 309/2009 на підставі заяв про прийняття спадщини від синів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Згідно з довідкою, виданою ЖБК «Спутник» від 14 червня 2024 року разом зі спадкодавцем ( ОСОБА_4 ) був зареєстрований її син ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г. К. 08 травня 2009 року за реєстровим номером 1-973. Інші заяви про прийняття спадщини (відмову від спадщини) відсутні. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно квартиру АДРЕСА_1 , після смерті матері, оскільки не подано правовстановлюючі документи на цю квартиру, не можливо встановити склад спадкового майна.

Водночас позивач звернув увагу, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2010 року у справі № 2-282/2010, яке набрало законної сили, визначено частку спірної квартири, яка належала ОСОБА_4 , проте не була зареєстрована за останньою у визначений законом спосіб. Отже, ОСОБА_1 має право на 17/30 частин квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 .

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області Іщенко Г. К. 08 травня 2009 року за реєстровим номером 1-973, право власності на 17/30 частин квартири АДРЕСА_1 , що за життя належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданій до суду письмовій заяві ОСОБА_3 вказував, що не заперечує щодо позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову.

Представник позивача адвокат Лисенко А. Ф. підтримав заявлені у справі вимоги з підстав, викладених у позові.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вказував, що погоджується з доводами свого представника, просив позов задовольнити.

Рух справи

25 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2025 року справу № 539/4868/25 передано судді Пилипчуку М. М.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру особу ОСОБА_3 не знайдено.

На виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд 26 вересня 2025 року звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів.

Згідно з відповіддю Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, яка надійшла на адресу суду, інформація щодо місця проживання ОСОБА_3 відсутня.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 18 листопада 2025 року, витребувано у Лубенської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 309/2009, заведеної на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив, роз`яснено третій особі право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву.

05 листопада 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_6 . У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та третьої особи 18 листопада 2025 року підготовче судове засідання відкладено на 09 грудня 2025 року. У підготовчому судовому засіданні 09 грудня 2025 року ОСОБА_2 повідомив суду, що ОСОБА_3 проходить військову службу, підготовче судове засідання відкладено на 24 грудня 2025 року для з`ясування (перевірки) інформації щодо перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. 23 грудня 2025 року до суду від ОСОБА_3 надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд справи без його участі, вказував, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача, залучено як співвідповідача ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 протягом двох днів після отримання копії цієї ухвали подати до суду уточнену позовну заяву із залученим співвідповідачем та докази надсилання копії уточненої позовної заяви всім учасникам справи. Підготовче судове засідання відкладено на 26 січня 2026 року.

25 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду уточненою позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. 26 січня 2026 року підготовче судове засідання відкладено на 02 лютого 2026 року, а у подальшому на 18 лютого 2026 року. 05 лютого 2026 року представник позивача подав до суду нову редакції позовної заяви за доказами її направлення відповідачам.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 березня 2026 року.

Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 13 березня 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, під час якого у них народилися ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Державний нотаріус Другої лубенської державної нотаріальної контори 08 травня 2009 року посвідчила заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № 1-973, за змістом якого ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 роки.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою ЖБК «Супутник» від 24 вересня 2025 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2010 року у справі 2-282/2010, яке набрало законної сили, визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане 12 лютого 2007 року Виконавчим комітетом Лубенської міської ради на ім`я ОСОБА_4 , на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 13/30 частин квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2010 року у справі 2-282/2010 встановлено, що ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі придбали в Будівельно-житловому кооперативі «Спутник» квартиру АДРЕСА_1 , за яку кошти сплатили. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як подружжя мали право по 1/2 частини в квартирі АДРЕСА_1 , яка їм належала на праві власності. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_1 , який заповів все своє майно сину ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина за заповітом, на яку має право ОСОБА_3 та по закону на яку мали право дружина померлого та його діти. ОСОБА_3 після смерті батька прийняв спадщину переоформивши на себе автомобіль ГАЗ-21, ОСОБА_4 також прийняла спадщину, залишившись проживати у спірній квартирі. ОСОБА_4 на час смерті її чоловіка ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, була непрацездатна. ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 . ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру повністю оформила на себе, що підтверджується свідоцтвом від 12 лютого 2007 року серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Лубенської міської ради. Вказане свідоцтво, що посвідчує право власності на квартиру, є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки на час оформлення права власності на квартиру був заповіт на ім`я ОСОБА_3 , який частково прийняв спадщину та мав частку в спірній квартирі. ОСОБА_3 належить 13/30 частини спірної квартири, а за його матір`ю ( ОСОБА_4 ) залишилось 17/30 частин, на яку має право за заповітом ОСОБА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року у справі № 539/1326/16-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року у справі № 539/1326/16-ц встановлено, що ОСОБА_3 є власником 13/30 частин квартири АДРЕСА_1 , своє право власності на 13/30 частин цієї квартири зареєстрував 09 листопада 2016 року. ОСОБА_1 прийняв спадщину на 17/30 частини квартири АДРЕСА_1 , що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 липня 2025 року право власності на 13/30 частин квартири АДРЕСА_1 09 листопада 2016 року зареєстровано за ОСОБА_3 .

Державний нотаріус Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г. К. 02 грудня 2024 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , оскільки не можливо встановити склад спадкового майна.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності тощо). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22).

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що ОСОБА_4 08 травня 2009 року склала заповіт, відповідно до якого заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-973.

За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач просив визнати за ним у порядку спадкування за заповітом право власності на 17/30 частин спірної квартири.

Судовими рішеннями в інших справах, які набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_4 належало 17/30 частин квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 прийняв спадщину на ці 17/30 частин спірної квартири, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті матері, оскільки не було подано належних правовстановлюючих документів, ОСОБА_4 за життя не зареєструвала належним чином право власності на 17/30 частин квартири АДРЕСА_1 .

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 183/1672/22).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка складається з 17/30 частин квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Встановлено, що постановою державного нотаріуса Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г. К. від 02 грудня 2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , оскільки не можливо встановити скла спадкового майна, оскільки не можливо встановити склад спадкового майна.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 вказано, що «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Оскільки позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до спірного майна, то права спадкоємця підлягають захисту у судовому порядку.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 виклав висновок про те, що «законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права».

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог

Оскільки позивач позбавлений можливості визнати право власності на 17/30 частин квартири АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщини після смерті його матері, у позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні.

У матеріалах справи відсутні докази, що задоволення позову суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 17/30 частин квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом, що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя М. М. Пилипчук