Провадження №: 2/336/614/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна, про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна, про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача адвокат Вертелецький М.О., який діє на підставі ордеру № 1268359, звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просив визнати за позивачкою ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1/4 частки після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 2/4 частки після смерті дядька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування первісного позову зазначив, що первісним власником спірного житлового будинку був прадідусь позивачки ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті, а також смерті у 1994 році його дружини, ОСОБА_6 , спадщину фактично прийняла їх донька (бабуся позивачки) ОСОБА_7 шляхом вступу в управління спадковим майном. Після смерті ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину у рівних частках прийняли її діти мати сторін ОСОБА_3 та дядько сторін ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати сторін ОСОБА_3 померла. Після її смерті позивачка та відповідачка успадкували право власності на належну матері 1/2 частину будинку в рівних долях, тобто по 1/4 частині кожна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .. Оскільки він дітей не мав, позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом п`ятої черги, єдина прийняла спадщину після дядька, успадкувавши його 1/2 (або 2/4) частину будинку. Відповідачка спадщину після дядька не приймала.

Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, позивачка та відповідачка отримали постанови від 02.07.2021 року про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину. Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця, що унеможливлює оформлення прав у нотаріальному порядку через відсутність державної реєстрації за попередніми спадкодавцями.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що ОСОБА_2 також є спадкоємицею за законом після смерті матері сторін ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та своєчасно прийняла спадщину на належну їй 1/4 частку спірного будинку. Звернувшись до нотаріуса, вона отримала аналогічну постанову від 02.07.2021 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих самих підстав через відсутність реєстрації правовстановлюючих документів за попередніми спадкодавцями. У зв`язку з цим просила зустрічний позов задовольнити та визнати за нею право власності на 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Первісні позовні вимоги ОСОБА_2 (позивачка за зустрічним позовом) визнала в повному обсязі.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025, справу передано в провадження судді Звєздової Н.С.

Ухвалою від 08.10.2025 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Позов забезпечено шляхом витребування доказів копій спадкових справ та інформації з державних та приватних нотаріальних контор, які надійшли до суду та долучені до матеріалів справи.

11.11.2025 відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому не заперечувала проти задоволення первісного позову, просила прийняти зустрічний позов до спільного розгляду.

Ухвалою суду від 17.12.2025 підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду, вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Вертелецький М.О. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про проведення судового засідання без їх участі. Первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вимоги зустрічного позову визнав у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення не подавала. Враховуючи зміст зустрічного позову та визнання первісного позову, підстав для відкладення судового розгляду суд не вбачає.

Треті особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., Хамула Н.Г. та представник П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилися, надали суду витребувані матеріали спадкових справ, а також подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши позовні заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що первісним власником житлового будинку АДРЕСА_1 , був ОСОБА_5 , що підтверджується Реєстраційним посвідченням, виданим Бюро технічної інвентаризації, та Договором на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 18.01.1951 року, посвідченим Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2132.

Із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 укладеному 18 листопада 1927 року, після якого дружина взяла прізвище чоловіка ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно з матеріалами спадкової справи № 71/2018 заведеної приватним нотаріусом Нарохою О.В. та записами у Будинковій книзі будинку № 59, на момент смерті ОСОБА_5 він був зареєстрований та проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 .

Відтак, остання фактично прийняла спадщину після свого чоловіка відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оскільки вступила в управління спадковим майном.

Досліджуючи письмові докази, суд встановив наявність розбіжностей у написанні імені дружини первісного власника: у свідоцтві про одруження вона зазначена як ОСОБА_10 , у витязі з ДРАЦС про народження доньки ОСОБА_6 , у будинковій книзі « ОСОБА_11 », а у свідоцтві про смерть ОСОБА_12 .

Незважаючи на зазначені розбіжності у написанні імені, аналіз сукупності документів беззаперечно доводить, що всі вони стосуються однієї і тієї ж особи. В усіх наведених документах збігається по батькові ОСОБА_13 , та прізвище у шлюбі ОСОБА_9 . Крім того, всі документи пов`язані єдиними родинними та життєвими обставинами: в них фігурує той самий чоловік ОСОБА_5 , та таж сама донька ОСОБА_14 , що підтверджується послідовними записами про їх шлюб, народження дитини та спільне проживання. Загальновідомим є той факт, що усі три імені Параска, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є різними народними та офіційними варіантами одного й того ж канонічного імені (Параскева).

Таким чином, повний збіг ключових ідентифікуючих даних, таких як прізвище, по батькові, вік особи, склад сім`ї (чоловік та донька), дати ключових подій та адреса проживання, суд приходить до беззаперечного висновку, що зазначені особи є однією і тією ж особою.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно з повідомленням П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори № 2715-/01-16 від 18.10.2025 наданим на запит суду, спадкові справи після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_12 не заводилися.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після їх смерті була донька ОСОБА_17 .

Як вбачається з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 0 від 29.05.2019 ОСОБА_18 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6

29 квітня 1951 року, ОСОБА_18 уклала шлюб із ОСОБА_19 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_20 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 6.

Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як було передбачено статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року в справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Оцінюючи доводи щодо прийняття спадщини ОСОБА_7 , суд виходить з того, що фактичний вступ доньки в управління та володіння спадковим майном після смерті батьків достовірно підтверджується тим, що до неї на законних підставах перейшли оригінали правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, а саме: договір на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 18.01.1951 року та реєстраційне посвідчення і будинкова книга.

Зазначені оригінали документів перебували у її безперервному володінні, збереженні та розпорядженні аж до моменту її смерті у 2009 році, після чого перейшли до її спадкоємців (сторін по справі), якими і були надані для огляду при зверненні до нотаріуса та долучені в копіях до матеріалів цієї цивільної справи.

Вказані дії щодо володіння та збереження правовстановлюючих документів є належним підтвердженням фактичного вступу ОСОБА_7 в управління спадковим майном.

Такий спосіб прийняття спадщини повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (зокрема, викладеною у постановах від ід 05 березня 2021 року в справі № 585/2993/17 та від від 14 червня 2023 року у справі № 559/4056/13-ц), згідно з якими доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта), реєстраційного талону на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 є такою, що прийняла спадщину після батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , шляхом вступу у володіння та користування майном.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 . Після її смерті була заведена спадкова справа №1003/2009 у П`ятій Запорізькій державній нотаріальній конторі.

Як підтверджено матеріалами спадкової справи №1003/2009 спадщину у рівних частках прийняли її діти: донька ОСОБА_3 (яка 14.11.2009 подала заяву про прийняття спадщини та син ОСОБА_4 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 21.01.2020 № 04-03/3/778, що наявна в матеріалах спадкової справи № 71/2018.

Факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_21 та ОСОБА_4 є дітьми спадкодавиці ОСОБА_7 , підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 та копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 .

Зміна дошлюбного прізвища ОСОБА_22 на « ОСОБА_23 » підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 27 вересня 1974 року.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після своєї матері на спірний житловий будинок у рівних частках (по 1/2 кожний), але не оформили свідоцтв про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 .

Факт родинних відносин між померлою ОСОБА_3 та сторонами по справі підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_24 серії НОМЕР_9 та копією свідоцтва про народження ОСОБА_25 серії НОМЕР_10 .

Зміна дошлюбного прізвища доньками підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб: ОСОБА_26 свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_11 , та ОСОБА_27 свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_12 .

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. заведена спадкова справа № 71/2018. Із заявами про прийняття спадщини на належну матері 1/2 частку будинку звернулись її доньки позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 . Як достовірно підтверджується матеріалами вказаної спадкової справи, а також змістом виданих нотаріусом свідоцтв про право на спадщину, чоловік померлої (батько сторін) ОСОБА_28 відмовився від своєї частки у спадщині на користь спільних доньок. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину та успадкували від матері право власності на 1/2 частину спірного будинку в рівних долях, тобто по 1/4 частині кожна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_13 .

Після його смерті приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. на підставі заяви ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 111/2024. Згідно з матеріалами вказаної спадкової справи, відомості про наявність спадкоємців попередніх черг відсутні, будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися.

За таких обставин до спадкування за законом закликаються спадкоємці п`ятої черги. Оскільки ОСОБА_4 є рідним братом померлої раніше ОСОБА_3 , що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження від спільних батьків, його спадкоємцями за законом п`ятої черги є племінниці сторони по справі ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). Їхній родинний зв`язок зі спадкодавцем достовірно простежується та підтверджується сукупністю вищедосліджених свідоцтв про народження та шлюб.

З матеріалів даної спадкової справи також вбачається, що у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини на належну померлому 1/2 частку будинку звернулась лише позивачка ОСОБА_1 . Інший спадкоємець, ОСОБА_2 , спадщину після смерті дядька не приймала.

Отже, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після свого дядька ОСОБА_4 , та успадкувала належну йому 1/2 частку спірного житлового будинку.

Постановами нотаріуса від 02.07.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця що унеможливлює видачу свідоцтва у безспірному порядку.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Як передбачено ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частинами 1,3,5 ст. 1268 ЦК України, визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

В частині 1 ст.1296 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У відповідності до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Водночас, нормами вказаної статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. За правилами ч. 3ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Отже, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, кінцевим строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №523/3522/16-цвід 14.08.2019 (провадження №61-21211св18), законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Чинне законодавство України дозволяє спадкоємцю здійснити державну реєстрацію права власності спадкодавця після смерті останнього.

Проте, сторони позбавлені такої можливості з огляду на те, що спадкове майно, хоча і було прийнято ними в порядку спадкування, однак оформлення спадкових прав не було завершено, а у сторін відсутні правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок, оформлені безпосередньо на ім`я попередніх спадкодавців.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно з підпунктом 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.

Оскільки надання нотаріусам оригіналів правовстановлюючих документів, зареєстрованих у встановленому законом порядку за попередніми спадкодавцями, у даному випадку для сторін є об`єктивно неможливим, позивачка та відповідачка не мають змоги виконати ці вимоги та завершити оформлення своїх спадкових прав

Суд також погоджується з відповідністю обраного позивачем способу захисту його прав в судовому порядку, що відповідає положенням чинних нормативно-правових актів та судовій практиці.

Постанови приватного нотаріуса про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії і видачі свідоцтв про право на спадщину, перешкоджають захисту спадкових прав сторін у позасудовому порядку і є підставою для звернення до суду з метою визнання їх права власності після смерті спадкодавців.

Конституція Українив ст.41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Розкриття змісту права власності передбачено у ч.1ст.317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Вст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду з первісним та зустрічним позовами про визнання права власності в порядку спадкування, сторони фактично захищають своє право на безперешкодне володіння, користування та розпорядження належним їм спадковим майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зазначено, що власник майна може пред`явити позов про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Позовна давність на вимоги за негаторним позовом не поширюється, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Отже, негаторний позов може бути пред`явлений власником майна протягом усього часу, поки триває порушення його права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені сторонами вимоги за своєю правовою природою є позовами про усунення перешкод у здійсненні права власності (негаторними позовами), оскільки спрямовані на подолання юридичної невизначеності та перешкод в оформленні спадкових прав. Відтак, порушення прав позивачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом є триваючим, а тому позовна давність на заявлені ними вимоги не поширюється.

Відповідно до п.9 ч. 1ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(№ 1952-IV від 01.07.2004), державна реєстрація права власності проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (Постанова Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17).

Позовні вимоги про визнання за позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За вказаних обставин, оскільки відповідач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не заперечували проти позову, 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при звернення до суду з позовними вимогами, підлягають поверненню з державного бюджету.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 19, 142, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, ст.ст. 317, 321, 328, 391, 392, 1216-1218, 1267, 1268, 1269, 1296 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарчими спорудами: прибудова літ. а; сарай літ. Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями та господарчими спорудами: прибудова літ. а; сарай літ. Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за квитанцією АТ "ТАСКОМБАНК" ID: 3033-6324-8855-5448 від 11.11.2025 у розмірі 1009 гривень 22 копійки (50% від суми судового збору у розмірі 2018 грн. 43 коп.).

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за квитанцією АТ "ТАСКОМБАНК" ID: 8061-8420-8361-5127 від 11.11.2025 у розмірі 605 гривень 60 копійок (50% від суми судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Реквізити учасників справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_14 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_15 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: Н.С. Звєздова