ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 619/4644/18

провадження № 61-5269св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області,

третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмила Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Доманським Володимиром Петровичем, на постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П.,Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М., про визнання недійсною відмови від спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина.

За ОСОБА_3 було зареєстроване таке майно: земельна ділянка, площею 0,1350 га, розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:000:0324 та будинок незавершеного будівництва, розташований за тією самою адресою.

20 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. було заведено спадкову справу № 19/2010 (номер у Спадковому реєстрі 50138342) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .Спадщину після смерті батька ніхто не прийняв.

Вказувала, що вона проживала та була зареєстрована на момент смерті за однією адресою зі спадкодавцем. У шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини вона помилково подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька.

Позивачка зазначала, що відмовилася від спадщини після того, як юристи неправильно роз`яснили їй зміст статті 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема те, якщо вона не відмовиться від спадщини, то вона може позбутися не тільки спадкового майна, але й свого власного майна. Внаслідок цього вона не могла правильно розуміти правові наслідки відмови від спадщини.

26 квітня 2018 року вона звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. із заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини після померлого ОСОБА_3 . Проте 27 квітня 2018 року від нотаріуса вона отримала відповідь про те, що відкликання заяви про відмову від спадщини є неможливим, оскільки відповідно до статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Посилалася на те, що не може оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які були втрачені спадкодавцем.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати її відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (номер у Спадковому реєстрі 50138342) недійсною;

- визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1350 га, кадастровий номер :00:000:0324, розташовану на АДРЕСА_1 , та будинок незавершеного будівництва, який знаходиться за тією самою адресою, у порядку спадкування за законом.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року у складі судді Остропільця Є. Р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною відмову від спадщини ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (номер у Спадковому реєстрі 50138342).

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,1350 га, кадастровий номер :00:000:0324, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 27 червня 2008 року № 64).

Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка помилково підписала заяву про відмову від спадщини, оскільки неправильно розуміла предмет та наслідки такої заяви. Внаслідок цього вона фактично втратила право та можливість користуватися й розпоряджатися спадковим майном, вартість якого істотно перебільшувала розмір кредиторських вимог.

Районний суд зазначив, що зміст заяви про відмову від спадщини суперечить вимогам наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зокрема, щодо подачі таких заяв (у пункті 3.14 Глави 10 вказано, що прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна). Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитися. Проте, у заяві, поданій позивачкою, вказано «відмовляюся від належної мені частини спадкового майна».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини на підставі статей 229, 233 ЦК України та визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, у листопаді 2022 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2023 року ОСОБА_4 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року та відкрито апеляційне провадження у справі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_4 , як особа, яка не брала участь у справі, посилалася на те, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та інтереси, оскільки спірне майно належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 2009 року, укладеним між нею та ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції цих обставин не з`ясував та не залучив ОСОБА_4 до участі у справі відповідно до статті 51 ЦПК України, яка на день відкриття спадщини була власником спірного майна.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (касаційне провадження № 61-17957св23).

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм процесуального права, оскільки, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 , суд не встановив, чи була вона вручена ОСОБА_1 , чи була вона повідомлена про апеляційну скаргу будь-яким іншим способом, внаслідок чого позбавив її можливості надати зауваження щодо поданої у її справі апеляційної скарги та не виконав свого зобов`язання щодо дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін. Тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року залучено до участі у справі, поряд із ОСОБА_1 , як їїсингулярного правонаступника, ОСОБА_2 .

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щосудове рішення у вказаній справі може вплинути на права та інтереси ОСОБА_2 , яка з 09 квітня 2021 року є власницею спірного нерухомого майна.

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною відмови від спадщини закрито.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року в іншій частині задоволено.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішення даного спору в частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності впливає на права та інтереси ОСОБА_4 , яка не була залучена співвідповідачем у справі, оскільки спірне майно належить останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 2009 року, укладеним між нею та ОСОБА_3 .

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , як особи, яка не брала участі у справі,на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною відмови від спадщини, суд апеляційної інстанції виходив із того, що під час апеляційного розгляду було встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням в цій частині питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_4 не вирішувалося, тому апеляційне провадження підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначив, що в частині вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною відмови від спадщини належними відповідачами мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Доманський В. П., посилаючись на неправильне застосування апеляційний судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2025 року касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Доманським В. П., надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2025 року заявнику поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення; відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У травні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Доманським В. П., мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягає скасуванню. Вважає, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, не з`ясував питання про склад осіб, які беруть участь у справі

На думку заявника, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, оскільки 18 лютого 2019 року на підставі договору дарування ОСОБА_1 подарувала йому житловий будинок літ. А-2, житловою площею 76,2 кв. м, загальною площею 242,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку із кадастровим номером :00:000:0324, тому рішення суду у цій може вплинути на його майнові права та обов`язки щодо цих об`єктів нерухомого майна.

Вважає, що ОСОБА_4 не мала права звертатися з апеляційною скаргою на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року у цій справі, оскільки не підтвердила належними та допустимими доказами своє право власності на спірну земельну ділянку. Подана ОСОБА_4 копія державного акту серії ЯЕ 487281на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :00:000:0324 з відміткою нотаріуса про перехід права власності до неї та відміткою про державну реєстрацію в Поземельній книзі викликає сумніви. При цьому апеляційний суд безпідставно не розглянув клопотання ОСОБА_1 про витребування оригіналу вказаного документа у порядку статті 95 ЦПК України.

Посилається на те, що дослідження оригіналу державного акту серії ЯЕ 487281на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :00:000:0324 в тих судових засіданнях, в яких брав участь представник позивачки - адвокат Доманський В. П., апеляційний суд не здійснював. Відтак, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вказано недостовірну інформацію.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Доманський В. П., вказує порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 03 листопада 2010 року батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (том 1, а. с. 15).

18 січня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 29. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 (том 1, а. с. 16).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 квітня 2017 року № 85062870 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на незавершений будинок будівництвом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 11).

Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 487281 від 27 червня 2008 року ОСОБА_3 на підставі рішення ХХVІІ сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 01 лютого 2008 року належала земельна ділянка із кадастровим номером :00:000:0324, площею 0,1350 га, у межах згідно з планом, що розташована на АДРЕСА_1 . Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 64 (том 1, а. с. 12, 13; том 2, а. с. 6-7).

03 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1350 га, кадастровий номер :00:000:0324, разом із житловим будинком, незавершеним будівництвом, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а. с. 48-49).

На державному акті серії ЯЕ 487281, зареєстрованому 27 червня 2008 року, реєстраційний номер 64 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :00:000:0324 здійснено запис про її продаж на підставі вказаного договору (том 2, а. с. 22-23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області 12 квітня 2017 року (том 1, а. с. 14).

20 жовтня 2010 року ОСОБА_9 (мати померлого) звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , на підставі якої приватним нотаріусом 20 жовтня 2010 року було заведено спадкову справу № 19/2010 (номер у Спадковому реєстрі 50138342) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (том 2, а. с. 57-92).

05 листопада 2010 року ОСОБА_10 подала приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. заяву, в якій відмовилася від належної їй частини спадкового майна, яке залишилось після смерті батька - ОСОБА_3 (том 2, а. с. 74).

02 березня 2011 року ОСОБА_9 подала приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини, а також заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого сина - ОСОБА_3 (том 2, а. с. 70, 71).

Із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. звернулася також ОСОБА_11 (дружина померлого) (том 2, а. с. 72).

26 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , проте 27 квітня 2018 року отримала від нотаріуса відповідь про те, що відкликання раніше поданої заяви про відмову від прийняття спадщини є неможливим (том 1, а. с. 18).

Матеріали спадкової справи містять заяву про вимогу (претензію) кредитора спадкодавця до спадкоємців від ОСОБА_12 , претензії кредитора від ПАТ «ВТБ Банк», претензію кредитора від ПАТ КБ «ПриватБанк», заяву від ТОВ «Кредит Фінанс», заяву від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (том 2, а. с. 78, 82, 85, 87, 89, 91).

Право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :00:000:0324 було зареєстроване 11 травня 2012 року у поземельній книзі в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківської області Чуєвою О. Д. 03 грудня 2009 року за реєстраційним номером 10349, державний акт на землю ЯЕ 487281, зареєстрований 27 червня 2008 року, реєстраційний номер 64 (том 2, а. с. 22-23, 51).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 жовтня 2022 року № 312753620 житловий будинок літ. А-2, за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер :00:000:0324, площею 0,1350 га, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2021 року № 599 за ОСОБА_2 (том 1, а. с. 174-176).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Доманським В. П., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право, зокрема, на апеляційний перегляд справи.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16 (провадження № 61-47768св18) вказано, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки у тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, спір виник зі спадкових правовідносин щодо спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2018 року, ОСОБА_4 вказувала, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушено її права, а саме право власності на земельну ділянку з житловим будинком.

Як встановив суд апеляційної інстанції, 03 грудня 2009 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1350 га, кадастровий номер :00:000:0324, разом із житловим будинком, незавершеним будівництвом, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_4 , у визначеному на той час законодавством порядку, зареєструвала вказаний договору купівлі-продажу, який є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із цим позовом вважала, що вищевказане нерухоме майно увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Оскільки предметом спору також є вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , то оскаржуване рішення суду першої інстанції про визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_1 , безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_4 , яка не була залучена до участі у справі.

Пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК).

Отже, висновки апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності є правильними.

Суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, на що посилається заявник у касаційній скарзі, оскільки ОСОБА_5 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору дарування від 18 лютого 2019 року, тобто вже після розгляду цієї справи по суті спору судом першої інстанції.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно не розглянув клопотання представника позивачки про витребування оригіналу державного акту серії ЯЕ 487281на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :00:000:0324, оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18 грудня 2024 року, в якому представник ОСОБА_1 - адвокат Доманський В. П. брав участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення апеляційного суду, судом досліджувався оригінал вказаного документа, належно завірена копія якого долучена до матеріалів справи.

Установивши в межах відкритого апеляційного провадження, що суд першої інстанції не вирішував в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_4 в частині вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним відмови від спадщини, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки оскаржуване судове рішення в цій частині не встановлює, не змінює (припиняє) права та/або обов`язки ОСОБА_4 та не породжує для неї жодних правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки апеляційний суд належно дослідив всі зібрані у справі докази та надав їм правильну правову оцінку, отже, спір вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Доманським Володимиром Петровичем, залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник