УХВАЛА

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 946/5498/23

провадження № 61-15243cк25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронков Володимир Олексійович, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Жигайло Дем`ян Сергійович, ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, скасування реєстрації права власності, витребування майна, припинення та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , у якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 1.28 рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 07 грудня 2012 року № 1595;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 14 грудня 2012 року № НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради

на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею

601,3 кв. м;

- скасувати реєстрацію права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно р/н 36886960 від 15 грудня 2012 року згідно зі свідоцтвом про право власності

від 14 грудня 2012 року № НОМЕР_1 ;

- витребувати у ОСОБА_2 3/100 частини нежитлових приміщень,

що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються із приміщення

№ XIII, загальною площею 18,0 кв. м;

- припинити за ОСОБА_2 право власності на 3/100 частини нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються

із приміщення № XIII, загальною площею 18,0 кв. м;

- визнати за ним право власності на 3/100 частини нежитлових приміщень,

що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються із приміщення

№ XIII, загальною площею 18,0 кв. м;

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня

2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Витребувано на користь ОСОБА_3 із володіння ОСОБА_2

3/100 частини нежилих приміщень, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 601, 3 кв. м; приміщення № ХІІІ, загальною площею

18 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня

2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Воронкова В. О. про закриття провадження у справі

в частині позовних вимог ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про витребування майна, припинення

та визнання права власності.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня

2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Витребувано на користь ОСОБА_3 із володіння ОСОБА_2

3/100 частин нежилих приміщень, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 601, 3 кв. м; приміщення № ХІІІ, загальною площею

18 кв. м.

У задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня

2025 року про відмову в закритті провадження у справі в частині позовних вимог

ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

ОСОБА_19 , про витребування майна, припинення та визнання права власності залишено без змін.

04 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронков В. О., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року

у цій справі.

06 грудня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат

Жигайло Д. С., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року у цій справі.

04 грудня 2025 року ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронков В. О., залишено без руху та запропоновано надати до суду докази надсилання копії касаційної скарги

всім учасникам справи, з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті

392 ЦПК України та частини сьомої статті 43 ЦПК України, уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи,

з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та частини сьомої статті 43 ЦПК України, у якій викласти вимоги її прохальної частини таким чином, щоб клопотання про скасування повністю чи конкретної частини оскаржуваного судового рішення були викладені у відповідності до вимог статті 409 ЦПК України щодо результату розгляду касаційної скарги та надати докази (наприклад, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел щодо ринкової вартості спірного нежилого приміщення за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 601, 3 кв. м; приміщення № ХІІІ, загальною

площею 18 кв. м, тощо), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Жигайло Д. С., залишено без руху та запропоновано надати до суду докази надсилання копії касаційної скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та частини сьомої статті 43 ЦПК України, уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та частини сьомої статті 43 ЦПК України, у якій викласти вимоги

її прохальної частини таким чином, щоб клопотання про скасування повністю

чи конкретної частини оскаржуваного судового рішення були викладені

у відповідності до вимог статті 409 ЦПК України щодо результату розгляду касаційної скарги та докази (наприклад, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел щодо ринкової вартості спірного нежилого приміщення за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 601, 3 кв. м; приміщення № ХІІІ, загальною площею 18 кв. м, тощо), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та запропоновано надати уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи у цій зазначити підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, та надати докази (наприклад, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел щодо ринкової вартості спірного нежилого приміщення за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 601, 3 кв. м; приміщення № ХІІІ, загальною площею 18 кв. м, тощо), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви.

На виконання вимог ухвал Верховного Суду заявниками направлені матеріали

на усунення недоліків, з яких вбачається, що недоліки касаційних скарг усунуті.

Вивчивши касаційні скарги та додані до нихматеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вони подані на судоверішення у справі, яке не підлягаєкасаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову в цій справі є визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, скасування реєстрації права власності, припинення та визнання права власності, витребування майна, вартість якого, відповідно до договору дарування

3/100 частини нежилих приміщень за адресою:

АДРЕСА_1 , від 19 січня 2017 року становить 29 343,00 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься

до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та з ціною позову,

яка не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом

2 частини шостої статті 19 та пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Отже, постанова Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року

не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє адвокат Воронков В. О., ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Жигайло Д. С., та ОСОБА_3 у касаційних скаргах

не наведено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 червня 2011 року у справі «Добріч проти Сербії» (заяви № 2611/07 та № 15276/07) зазначив,

що «застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

При цьому саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином,

в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього».

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу

до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції

про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення у справах «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства», заява № 8225/78, від 28 травня 1985 року; «Файєд проти Сполученого Королівства», заява № 17101/90, від 21 вересня 1994 року).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мали можливість навести аргументи та докази

на свою користь. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку

та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

На підставі викладеного Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином

не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень»

в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подано на судове рішення

у справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року

про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційні скарги, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронков Володимир Олексійович, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Жигайло Дем`ян Сергійович, ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада

2025 року у справі за позовом ОСОБА_3

до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, скасування реєстрації права власності, витребування майна, припинення та визнання права власності.

Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара