Справа № 766/3461/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

18.03.2026р. Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Зуб І.Ю., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Музиківської сільської ради Херсонського району Херсонської області про визнання факту утримання та виховання дитини,-

в с т а н о в и в:

Представник заявника звернулась до суду із даною заявою, в які просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні і вихованні.

Вважаю, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити з наступних підстав.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт виховання та утримання дитини. Заявником вказано, що встановлення такого факту необхідне для реалізації прав, передбачених законодавством України, у тому числі: підтвердження перебування на утриманні трьох дітей віком до 18 років реалізації прав, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; реалізації прав, передбачених законодавством щодо багатодітних сімей.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, необхідні для виховання дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У даній справі, заявник просить установити факт проживання однією сім`єю з дитиною, виховання та утримання ним дитини, відомості про батька якої записані в порядку ст. 135 ч. 1 СК України, при цьому стверджуючи, що дитина сприймає його як батька, проте встановлення такого факту не передбачено в порядку окремого провадження та не буде відповідати інтересам дитини без належного висновку органу опіки та піклування, щодо таких правовідносин, враховуючи відсутність записів про біологічного батька в акті про народження, наведене приведе до невизначеного статусу дитини, батьком якої не є заявник, але просить встановити факт, що він її утримує та виховує та проживає з нею однією сім`єю, при цьому наміру щодо всиновлення дитини не вказує.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі особи, яка не є біологічним батьком дитини у вихованні та утриманні малолітнього, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Доведення факту проживання однією сім`єю із дитиною, виховання та утримання дитини особою, яка не є батьком дитини, пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Факт, про встановлення якого просить заявник не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав виникнення батьківських обов`язків щодо виховання та дитини, матір`ю якої є дружина заявника, то факт про встановлення якого просить заявник, є спірним та потребує доказування.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Таким чином факт, про встановлення якого просить заявник не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки є спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Керуючись ст. ст. 258-261, ч. 4 ст.315 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Музиківської сільської ради Херсонського району Херсонської області про визнання факту утримання та виховання дитини.

Враховуючи, що заяву подано через систему Електронний суд, то направленню стороні заявника підлягає тільки ухвала.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду.

СуддяІ. Ю. Зуб