Провадження № 6/712/52/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Каплі А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси заяву заявника ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з заявою про забезпечення виконання рішення суду вказуючи, що Черкаським апеляційним судом за результатами апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.09.2025 та додаткове рішення від 14.10.2025 року у справі № 712/10359/23, прийняв постанову від 11.02.2026 року якою рішення Соснівського районного суду м. Черкаси скасував та ухвалив нове рішення яким позов задовольнив та стягнув з ТОВ «КОСМОС БОУЛІНГШ» на користь ОСОБА_1 18 000 доларів США та стягнув з ПП «АЛМІНА-М» на користь ОСОБА_1 18 000 доларів США. Скасовано і додаткове рішення від 14.10.2025 року та стягнув судові витрати на користь ОСОБА_1 з ПП «АЛМІНА-М» та ТОВ «КОСМОС-БОУЛІНГ» по 6 582,35 грн сплаченого судового збору та по 9 873,52 рн судовий збір за подання апеляційної скарги. Стягнуто з ТОВ «КОСМОС-БОУЛІНГ» та ПП «АЛМІНА-М» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 15 000 гривень , які понесені під час розгляду справи у суді першої інстанції та по 10 000 гривень, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи зазначене з кожної юридичної особи було стягнуто по 819 673,27 грн, при цьому курс НБУ на 03.03.3036 року становить 43,2343 гривень за 1 долар США.

Постанова Черкаського апеляційного суду від 11.02.2026 року набрала чинності, однак станом на 03.03.2026 року виконана не була.

Протягом усього розгляду справи відповідачі не визнавали позову, необгрунтовано вважали, що грошові кошти не передавалися, попри очевидного змісту договору оренди нерухомого майна. Відповідачі свідомо, більш ніж на 1 рік затягували розгляд справи подавши окремий позов до суду про визнання договору недійсним. Очевидним є те, що відповідачі і зараз кошти не повертатимуть у добровільному порядку та будуть намагатися уникнути такого стягнення шляхом відчуження свого майна чи вчинення з ним певних дій, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання вказаної постанови.

У ТОВ «КОСМОС-БОУЛІНГ» на праві власності знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0251, площею 1,024 га, реєстраційний номер 249; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0253, площею 0, 1505 га, реєстраційний номер 249; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0252, площею 0,09 га, реєстраційний номер 249; будівля боулінг-центру площею 1409,00 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 101.

У ПП «АЛМІНА-М» на праві власності знаходиться таке майно: земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0268, площею 0,5159 га, реєстраційний номер об`єкта 249; незавершене будівництвом будівля під літ. М, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0255 за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 080; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0255, площею 0,0406 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249; нежитлові будівлі із спорудами (будівля готелю «Україна» корпус «Б» з прибудовою та мансардою під літ. А-2,а,мс, теплогенераторна під літ. «Е», огорожа № 1-2, замощення1) загальною площею 365,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 080.

Позивач вважає, що забезпечити виконання постанови необхідно шляхом комплексного застосування кількох видів забезпечення позову, а саме: накладенням арешту на майно відповідачів та заборонити вчиняти будь-які дії, а саме, забороною відчужувати майно, яке знаходиться у власності відповідачів будь-яким способом, який може призвести до зміни власника, передавати майно в заставу, іпотеку, довірче управління та вчиняти будь-які інші дії, що можуть призвести до встановлення обтяження цього майна, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання постанови суду.

Сторони до судового засідання не викликалися.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 6 ст. 431 ЦПК України за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів передбачених ст. 150 цього кодексу.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для розгляду заяви судом.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості особи користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивач посилається на імовірне утруднення виконання судового рішення у справі постільки відповідач свідомо,більш ніж на 1 рік затягував розгляд справи, подавши окремий позов до суду про визнання договору недійсним, проте доказів, які б свідчили про дійсний фінансовий стан відповідачів, а також доказів, якими б підтверджувалась реальна загроза неможливості виконання судового рішення суду не надано.

Суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження можуть призвести до незворотних наслідків. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Суд зауважує, що підставою для застосування заходів забезпечення позову може бути встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення в частині заборони вчиняти будь-які дії, а саме, забороною відчужувати майно, яке знаходиться у власності відповідачів будь-яким способом, який може призвести до зміни власника, передавати майно в заставу, іпотеку, довірче управління та вчиняти будь-які інші дії, що можуть призвести до встановлення обтяження цього майна, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання постанови.

Суд вважає, що заборона вчиняти будь-які дії підлягає також частковому задоволенню, в межах суми боргу боржників, відповідно до наданих довідок про оціночну вартість об`єктів нерухомості.

Отже, забезпечення позову в обраний позивачем спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання

В іншій частині, щодо накладення арешту на майно, заява не підлягає до задоволення постільки позивачем не доведено належними чи допустимими доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду.

При вирішенні справи суд приймає до уваги, що за чинним судовим рішенням станом на час вирішення заяви судом не видавався виконавчий документ, відповідний виконавчий лист не звертався до виконання за відсутністю ініціативи самого стягувача, перешкод для накладення арешту на майно боржника в межах процедури виконавчого провадження не вбачається.

Керуючись ст.ст. 150-153, 258-260, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо майна, яке належить ТОВ «КОСМОС-БОУЛІНГ» на праві власності, а саме:

-земельна ділянка з кадастровим номером :03::001:0252, площею 0,09 га, реєстраційний номер 249;

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо майна, яке належить ПП «АЛМІНА-М» на праві власності, а саме:

- земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0268, площею 0,5159 га, реєстраційний номер об`єкта 249.

В іншій частині заяви позивачу відмовити.

Ухвалу суду направити до виконання до Відділу реєстрації речових прав Управління з державної реєстрації Черкаської міської ради (місцезнаходження: м. Черкаси, вул. Благовісна, 170).

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцятиднів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: