РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 45113,60 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. та 2422,4 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.11.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії № 980408699, у формі електронного документа, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 14600,00 грн.

Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua.

Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної Позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором.

Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № НОМЕР_3, яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. Підтвердження перерахування кредитних коштів додається до цієї позовної заяви. Відповідно до п. 5.3. Договору Позичальник несе відповідальність за правильність наданих Кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.

В подальшому, 18.03.2025 у відповідно до ст. 1077 ЦК України Товариство «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за Договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/27.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить - 45 113, 60 грн, з них: заборгованість по кредиту - 14 599,60 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 30 514,00 грн., які позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16 вересня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав суду письмовий відзив, в якому зазначив, що відповідач вважає, що жодним доказом, який надано позивачем разом із позовною заявою, не доказано: укладення кредитного договору від 06.11.2024 № 980408699 між відповідачем і ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»; надання (перерахування) ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» відповідачу коштів у кредит за Кредитним договором; відступлення права вимоги до Відповідача на користь позивача за Договорами відступлення прав вимоги; наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Позивач не вказує, яким чином відповідачу була надана (надіслана) така пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила. При цьому відповідач категорично заперечує, що вона: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавця); створила в такій системі особистий кабінет; отримала Пропозицію (оферту) та ознайомилась із нею; отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввела одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця; використала одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору. Зокрема, у позові позивач не підтверджує доказами, яким чином був надісланий позивачем та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що 06.11.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії № 980408699, у формі електронного документа, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 14600,00 грн. Строк кредитування 1826 днів.

Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua.

Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної Позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором.

Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № НОМЕР_3, яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. Підтвердження перерахування кредитних коштів додається до цієї позовної заяви. Відповідно до п. 5.3. Договору Позичальник несе відповідальність за правильність наданих Кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» є суб`єктом первинного фінансового моніторингу і до встановлення ділових відносин з Відповідачем зобов`язаний здійснити його верифікацію та ідентифікацію відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положенню про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107. Належна перевірка, та відповідно ідентифікація та верифікація відповідача здійснена Первісним кредитором відповідно до вимог Закону та Положення 107.

Відповідно до п. 31. та п. 32 Положення установа у разі дотримання одночасно всіх умов, визначених у пункті 32 додатка 2 до Положення, може здійснити верифікацію (тобто перевірку (підтвердження) належності відповідній особі отриманих ідентифікаційних даних) клієнта - фізичної особи шляхом використання такого способу як отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних.

Порядок користування Системою BankID Національного банку визначено Положенням про Систему BankID Національного банку України та затверджене постановою Правління Національного банку України 17 березня 2020 року № 32.

Так, відповідно Положення про Систему BankID , Система BankID Національного банку - національна система електронної дистанційної ідентифікації, яка виконує функції облікової і забезпечує здійснення електронної дистанційної ідентифікації фізичних осіб шляхом передавання персональних даних користувачів абонентом ідентифікатором абоненту - надавачу послуг.

Учасниками процесу взаємодії в Системі BankID Національного банку є користувач, абонент - надавач послуг та абонент-ідентифікатор (Банк емітент).

Користувач для отримання послуги на порталі послуг абонента - надавача послуг, має самостійно обрати електронну дистанційну ідентифікацію через Систему BankID Національного банку. Система BankID Національного банку спрямовує користувача після його вибору способу ідентифікації на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому обирається абонент-ідентифікатор.

Абонент - надавач послуг - юридична особа-резидент приватного або публічного права, яка має укладений з Національним банком договір приєднання до Системи BankID Національного банку та отримує персональні дані користувача засобами Системи BankID Національного банку і надає послуги цьому користувачу на території України. Первісний кредитор є абонентом - надавачем послуг.

Абонент-ідентифікатор - банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку, та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку.

Користувач Системи BankID Національного банку - фізична особа, яка ініціювала електронний запит на електронну дистанційну ідентифікацію через Систему BankID Національного банку. Позичальник є користувачем Системи BankID Національного банку.

Користувач Системи BankID Національного банку має можливість отримати послуги з використанням Системи BankID Національного банку від абонентів - надавачів послуг, зокрема від фінансових установ України, в тому числі від Товариства.

Система BankID Національного банку спрямовує користувача після його вибору способу ідентифікації на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому обирається абонент-ідентифікатор. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента-ідентифікатора перенаправляє користувача на сторінку сервісу автентифікації обраного абонента-ідентифікатора. Система BankID Національного банку відповідно до специфікації взаємодії забезпечує передавання електронних запитів на електронну дистанційну ідентифікацію і підписаних, зашифрованих електронних підтверджень електронної дистанційної ідентифікації між абонентом-ідентифікатором та абонентом - надавачем послуг.

Абонент-ідентифікатор зобов`язаний здійснювати багатофакторну автентифікацію користувача за кожним електронним запитом на електронну дистанційну ідентифікацію до моменту передавання персональних даних такого користувача через Систему BankID Національного банку. Автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну дистанційну ідентифікацію фізичної особи.

Дані про Ідентифікатор для перевірки сесії передачі інформації до встановлення ділових відносин з клієнтом містяться в п. 4.7 укладеного Договору.

Таким чином, клієнту необхідно застосувати одночасно мінімум два різних фактора для ініціювання електронної дистанційної ідентифікації користувача Системи BankID Національного банку від абонента - ідентифікатора до абонента - надавача послуг. Це може ПІН-код від картки клієнта або пароль від входу в інтернет-банкінг (відомі тільки клієнтові) та дзвінок на мобільний номер клієнта в момент автентифікації.

Відповідач, укладаючи Договір, пройшла верифікацію, тим самим підтвердила актуальність та належність фінансового мобільного номеру НОМЕР_1 , який був вказаний останньою при заповненні заяви на отримання кредиту, саме їй та інших персональних даних. Від АТ КБ «ПриватБанк» були отримані відповідні підтвердні дані про відповідача, які зазначені нею у заявці на отримання кредиту. Підтвердження проходження верифікації зафіксовано в п. 4.7 Договору.

Згідно інформації з Інформаційно-комунікаційної системи, відповідачу відповідно до витягу на вказану ним електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було надіслано повідомлення з посиланням для ознайомлення з умовами кредитного договору (оферти) з подальшим його акцептуванням.

Згодом, вказаний у Заявці номер телефону НОМЕР_1 , який належить Відповідачу, 06.11.2024 року о 17:57:39 було направлено повідомлення з одноразовим ідентифікатором, які остання ввела в особистому кабінетів, як підтвердження (акцепту) згоди з умовами оферти.

Відповідач підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), також підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до Договору, з якими остання ознайомилась. Порядок укладення Договору та створення електронного підпису сторонами регулюється розділом 4 Договору.

06.11.2024 року у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 14600,00 грн, відповідно до умов укладеного Договору, що підтверджується довідкою про ініціювання платіжної операції та платіжним дорученням АТ КБ «ПриватБанк», що підписаний за допомогою КЕП на ресурсі paperless.com.ua та містить електронну печатку, зі змісту якої вбачається, що через платіжний сервіс було успішно проведено транзакцію на зарахування суми 14600,00 грн.

У відповідності до норм статті 32 Закону України «Про платіжні послуги» - Інформаційна довідка є тим самим належним чином оформленим документом, визначеним чинним законодавством України, яка була надана особою, яка безпосередньо здійснювала перерахування суми кредиту за Кредитним договором

Відповідачу, на підтвердження належного перерахування суми кредиту за Кредитним договором за банківськими реквізитами відповідача, зазначеними в пункті 5.1. Кредитного договору.

Кредитні кошти були перераховані у відповідності з умовами Кредитного договору та Правил та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої виключно від Відповідача при заповненні ним Заявки, і за правильність яких останній, відповідно до пункту 5.3. Кредитного договору, несе відповідальність та саме Позичальник підтверджує, що за наданими реквізитами сума Кредиту буде зараховано на його власний рахунок.

АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до ухвали про витребування доказів надав суду відомості про зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів, що спростовує твердження останньої про відсутність доказів отримання кредитних коштів.

Відповідач під час користування кредитними коштам двічі вчинила конклюдентні дії щодо продовження строку Дисконтного періоду, сплативши відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 8118,00 грн, з яких 0,40 грн зайшло в рахунок погашення тіла кредиту.

В подальшому, 18.03.2025 у відповідно до ст. 1077 ЦК України Товариство «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за Договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/27.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 статті 1078 ЦК України).

Статтею 1080 ЦК України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Аналізуючи наведені договори, суд доходить висновку, що надані позивачем копії договору факторингу та реєстру права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Договори факторингу відносяться до оспорюваних договорів.

Відповідач не оспорював жодного договору факторингу, за якими переходило до інших осіб право грошової вимоги за кредитним договором, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України ці правочини є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсними.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до правил частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини.

Сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Підписання договору кредитної лінії № 980408699, у формі електронного документа, від 06.11.2024 свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозуміла та підтвердила те, що погодилася на правила надання коштів у позику. Окрім того, відповідач здійснювала часткову оплату на виконання умов договору, що на переконання суду також підтверджує факт укладення договору та свідчить про її ознайомленість і прийняття умов кредитного договору.

На підставі цього договору відповідач отримала кредитні кошти, однак їх не повернула, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

При цьому суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що строк повернення кредитних коштів не закінчився, оскільки ст 1050 ч.2 ЦК України передбачене право кредитора вимагати дострокове повернення позики у разі прострочення повернення чергової частини позики.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить - 45 113, 60 грн, з них: заборгованість по кредиту - 14 599,60 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 30 514,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Отже суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача та задоволення позову в повному обсязі. Належних доказів на підтвердження заперечень представником позивача суду не надано.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне.

За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 02.12.2024 №5, додаткову угоду №1482 від 07.08.2025 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №5 від 07.08.2025 відповідно до якого вартість наданих послуг становить 5 000 грн та платіжну інструкцію кредитового переказу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, малозначність справи, здійснення судового розгляду за правилами спрощеного провадження, типовість спірних правовідносин, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, часткове задоволення позову, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. правової допомоги.

На підставі ст.ст.509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268, 280, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (, м. Чернігів, вул.. Жабинського, буд. 13) заборгованість за Договором кредитної лінії № 980408699 від 06.11.2024 року у розмірі 45113,60 грн, з яких: 14599,60 грн заборгованості по основному боргу, 30514,00 грн заборгованість по процентах, понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 2000 гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу, а всього 49 536 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень.

В іншій частині вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко