Справа № 465/7507/25
Провадження 2/465/3964/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2026 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Гулієвої М.І.,

за участі секретаря судових засідань Столярської Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.Зазначає,що відповідно до Закону України"Про теплопостачання" ЛМКП"Львівтеплоенерго" є постачальною організацією- суб"єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 та з 01.12.2021 між ними вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який в силу вимог ЦК України є публічним, опублікований на офіційному сайті ЛМКП "Львівтеплоенерго" та має на меті надання послуг з постачання теплової енергії споживачам.Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі визначено ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Відповідачам для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання відкритий особовий рахунок. Звертає увагу на те, що відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення та постачання теплової гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов"язку від відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Станом на 01.12.2023 за спожиту теплову енергію в період з 01.12.2021 по 30.11.2023 у відповідачів перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 5958, 24 грн., з них 3016,5грн. витрат на функціонування системи гарячої води та плата за абонентське обслуговування, 2941,74грн.- витрати на загальнобудинкові потреби на опалення, плата на абонентське обслуговування, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що у квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 та двома неповнолітніми дітьми, а його повнолітній син ОСОБА_3 проживає окремо. Послугами ЛМКП "Львівтеплоенерго" з централізованого опалення та послугами гарячого водопостачання вони не користуються, оскільки з моменту введення квартири в експлуатацію - 01.06.2004 в ній знаходиться котел індивідуального опалення з функцією підігріву води. Зазначає, що жодних договорів з позивачем ними не укладалося, жодного відокремлення чи відключення квартири від мереж центрального опалення та постачання гарячої води не здійснювалося, квартира облаштована місцевим індивідуальним теплопостачанням.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідно до ч.1ст.5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільно сумісною власністю співвласників. Система опалення відноситься до сантехнічного обладнання і належить на праві спільної сумісної власності всім мешканцям співвласникам, в тому числі і тим,що мають індивідуальне опалення.Відповідно до ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових і не житлових приміщень,які є самостійними об"єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання і розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Ч.6 ст.10 даного закону вказано про розподіл таких витрат і на власників приміщень,обладнаних індивідуальними системами опалення та гарячого водопостачання.

У матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи за його відсутності , оскільки в квартирі за адресою АДРЕСА_1 він не проживає.

В судовому засіданні 1.12.25 представник позивача підтримала позовні вимоги, пояснення дала аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Просить позов задоволити, оскільки всі співвласники, в тому числі і ті, квартири яких бладнані індивідуальними системами опалення та гарячого водопостачання повинні нести витрати на опалення місць загального користування і забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання.

В судовому засіданні 1.12.25 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заперечили проти задоволення позовних вимог, зазначили, що нарахування заборгованості є незаконною, у будинку є централізоване опалення, однак послугами ЛМКП "Львівтеплоенерго" вони не користуються, так як мають індивідуальне опалення.У їх квартирі ніколи не було централізованого опалення, квартира проектувалась відразу з автономним опаленням.Постанова №830 стосується тих,хто відокремився від централізрованого опалення, тому до них це немає відношення. Жодних боргів у них немає.Просять у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання, призначене на 11.03.26 сторони не з"явились, хоч належно увідомлені про час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов належить задоволити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданої позивачем довідки №18 з місця проживання про склад сім"ї і реєстрації від 05.05.2025 ЛМКП "Львівтеплоенерго" вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Дана обставина підтверджується відповідями №1717275 від 29.08.2025, №1721172 від 01.09.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця прожвання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби за Вх.№30574/25 від 29.09.2025.

З відомостей про нарахування та оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 значиться особовий рахунок НОМЕР_1 .

Відповідно до Закону України "Про теплопостачання", Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

П.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно із ст.6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг.

Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Крім цього, частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

01 грудня 2021 року з відповідачами є укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії ,який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За умовами вказаного договору ЛМКП "Львівтеплоенерго" зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зазначений договір є розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП "Львівтеплоенерго" за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги",споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1). Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3). Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч. 4).

Так, за змістом вказаного, особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартир, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач або суб`єкт теплопостачання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо (ч. 3 ст. 19). Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19).

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо).

Відповідно до ч.1,4 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" У будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.Розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 6 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика).

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Пункт 2 розділу І Методики визначає, що:

- загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення;

- місця загального користування (далі МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;

- окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії;

- опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у це багатоквартирному будинку" визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

При цьому, ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, співвласники зобов`язані, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку (п.1); своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п.10).

За змістом п.2 ч.1 ст.12 вищезазначеного Закону, витрати на управління багатоквартирним будинком включають, в тому числі, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Відключення від мереж централізованого опалення не с підставою для звільнення мешканців від такої участі.

При цьому, абз. 2 п. 3 розділу І Методики визначено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби розподіляється пропорційно до площі усіх квартир та нежитлових приміщень будинку (п. 12 розділу IV Методики), в т.ч. з індивідуальним опаленням.

Згідно з п. 12 вказаного розділу Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

За приписами п.п. 14, 38 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку; споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

У постанові від 26.09.2018 р. у справі №703/58/16-ц, Верховний Суд зазначив, що підтримання температури вище 0° С протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, належний температурний режим вище 0°С підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку та на горищі. Оскільки житло відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, вони зобов`язані нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами. Суд зазначив, що помилковим є висновок про те, що відповідачі не повинні сплачувати за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку.

Згідно з ч.6 ст.25 Закону України "Про теплопостачання", у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуги за постачання гарячої води за період з 01.12.2021 по 30.11.2023 заборгованість відповідачів складає 3016,50 грн.

Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуги за постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 30.11.2023 заборгованість відповідачів складає 2941,74 грн.

Загальна заборгованість відповідачів перед позивачем за послуги з теплопостачання складає 5958,24 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 цього Кодексу забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ЗУ "Про житлово - комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону України обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Для спростування доводів позову відповідачі жодних належних і допустимих доказів , визначених законом, суду не представили.А наявність у них індивідуального опалення з функцією підігріву води не спростовує обов"язку відповідачів як співвласників багатоквартирного будинку брати участь у загальнобудинкових витратах на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку та гарячого водопостачання, що прямо передбачено ч. 6 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" .

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи доведено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав відповідачам послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб, в тому числі на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, а відповідачі такими послугами користувалися.

Відповідачами не доведено неправильності здійснених позивачем розрахунків, не спростовано розміру заборгованості жодними доказами, контррозрахунку проведених нарахувань не надано.

Відповідачі отримували надані послуги з теплопостачання, проте своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, а саме витрат теплової енергії на функціонування системи гарячої води, плати за абонентське обслуговування (послуга з постачання гарячої води), опалення місць загального користування, загальнобудинкових потреб на опалення, плати за абонентське обслуговування (послуги з постачання теплової енергії) не виконували та не сплачували їх.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги є обгрунтованими.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (м. Львів, вул. Данила Апостола, буд.1, ) заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2021 по 30.11.2023 в розмірі 5 958 (п"ять тисяч дев"ятсот п"ятдесят вісім) гривень 24 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (м. Львів, вул. Данила Апостола, буд.1, ) витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", юридична адреса: м. Львів, вул. Данила Апостола, буд.1, ;

Відповідач 1: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 3: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя М. І. Гулієва